Справа № 697/1086/22
Провадження № 2/697/49/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.

за участю секретаря судового засідання Десятник О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду через свого представника адвоката Бовшика М.Ю. із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, постановою Канівського міськрайонного суду № 697/393/21 встановлено, що ОСОБА_2 16.02.2021 о 14 год. 30 хв. в с. Малий Ржавець по вул. Набережна, 20, керував автомобілем ВАЗ 210994, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, з`їхав на узбіччя та автомобілем зачепив двох жінок. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, він же ОСОБА_2 16.02.2021 о 14:30 год в с. Малий Ржавець по вул. Набережна, 20, керуючи транспортним засобом ВАЗ 210994, д.н.з. НОМЕР_1 , був причетний до дорожньо-транспортної пригоди, не повідомив про це до органу Національної поліції, залишив місце ДТП, чим порушив п.2.10д Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 122-4 КУпАП. Діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. Вказана сума відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності та є такою, що відповідає характеру та обсягу страждань позивачки. Відповідно до відомостей МТСБУ станом на 16.02.2021 за транспортним засобом ВАЗ 210994 з д.н.з. НОМЕР_1 обліковувався страховий поліс серії АР № 78327, виданий страховою компанією «Еталон». За заявою позивача від 11.08.2021 про отримання належного відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті ДТП, що сталася 16.02.2021, СК «Еталон» перерахувало на рахунок позивача грошове відшкодування в розмірі 3800,00 грн. Позивач зазначає, що різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою зобов`язаний виплатити відповідач. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 16200,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 992,40 грн. витрат по сплаті судового збору та 4000,00 грн. на правову допомогу.

Позивач в судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Бовшика М.Ю.

Представник позивача адвокат Бовшик М.Ю. в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення судового засідання без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 16.02.2021 о 14 год. 30 хв. в с. Малий Ржавець по вул. Набережна, 20 керував автомобілем ВАЗ 210994, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, з`їхав на узбіччя та автомобілем зачепив двох жінок. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Крім того, він же ОСОБА_2 16.02.2021 о 14:30 год в с. Малий Ржавець по вул. Набережна, 20, керуючи транспортним засобом ВАЗ 210994, д.н.з. НОМЕР_1 , був причетний до дорожньо-транспортної пригоди, не повідомив про це до органу Національної поліції, залишив місце ДТП, чим порушив п.2.10д Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 122-4 КУпАП.

Потерпілою від вчинення ОСОБА_2 цього правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, була в тому числі ОСОБА_1 .

Вина відповідача в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23.03.2021 та накладено штраф на ОСОБА_2 (а.с.14).

Під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_2 , потерпіла ОСОБА_1 отримала травму у вигляді забою правого колінного суглобу, що підтверджується довідкою про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, виданій Комунальним некомерційним закладом «Канівська багатопрофільна лікарня» від 14.04.2021. Відповідно до зазначеної довідки ОСОБА_1 проходила амбулаторне лікування з 16.02.2021 по 06.03.2021.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у п. п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.12.2020 в справі 752/17832/14-ц.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав "середня", "нормально" реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Оскільки постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23.03.2021 в справі N 697/393/21 відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд вважає доведеним, що останній є особою, яка зобов`язана відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачу.

Суд вважає, що безперечно факт отримання травми позивачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підтверджує завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки остання терпіла фізичний біль та перебувала на амбулаторному лікуванні, що однозначно призвело до порушення сталого способу життя.

Також, суд враховує, що ОСОБА_2 після скоєння ДТП не вчинив жодних дій, спрямованих на усунення негативних наслідків свого діяння і завданої шкоди, а, навпаки, залишив місце ДТП і лише залучення правоохоронних органів надало можливість позивачу встановити винуватця ДТП та його місцезнаходження.

Окрім того, позивач була змушена витрачати додатковий час і зусилля на доведення винуватості ОСОБА_2 у скоєнні ДТП у судовому порядку та звернення з позовом про відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідач в добровільному порядку шкоду не відшкодував.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що внаслідок ДТП позивачу дійсно було заподіяно моральну шкоду, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги у розмірі 5000,00 грн. Отримання позивачем моральної шкоди у більшому розмірі у позовній заяві не обгрунтувано.

При визначенні розміру моральної шкоди суд не може враховувати отримане позивачем страхове відшкодування в сумі 3800,00 грн. від СК «Еталон» як базовий показник для її розрахунку, оскільки суду не надано доказів того, що відповідальність відповідача була застрахована, а кошти на які вказує позивач були виплачені саме страховиком ОСОБА_2 за страховим випадком, що стався саме 16.02.2021 за участю сторін, і виплачена сума є частиною відшкодування моральної шкоди.

Відповідно ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем заявлено до стягнення 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що позивач скористалася своїм правом, на правову допомогу, та уклала договір з адвокатом, в якому зазначено обсяг та форми надання правової допомоги, суд враховує складність справи, яка відноситься до категорії невеликої складності, обсягу доказів наявних в матеріалах справи та часу витраченого на ознайомлення з ними; обсяг клопотань, заяв складених адвокатом від іменні позивача; часу витраченого адвокатом на участь у судових засіданнях.

Враховуючи вимоги розумності і справедливості, та у відповідності до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу пропорційно задоволених позовних вимог 1234,40 грн.

Також позивачем при поданні позову сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 992,40 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам 306,25 грн.

Керуючись ст. ст. 258, ч.6 ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1234,40 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 306,25 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Головуючий Л . О . Колісник