ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2616/19
провадження № 6/753/270/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.,

при секретарі Грицишині А.А.,

за участю

представника заявника Олійник І.М.

інші учасники справи не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Олійник Ірини Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 , про відстрочення виконання рішення суду від 01.03.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою ,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Олійник Ірина Миколаївна в інтересах ОСОБА_2 (далі по тексту - заявник) звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про відстрочення виконання рішення суду в цивільній справі № 753/2616/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування заявлених вимог представник заявника послався на те, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року у справі 753/2616/19 зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні та володінні ОСОБА_3 земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:625:0209, шляхом знесення паркану та споруди (будівлі), що знаходиться на вказаній земельній ділянці по довжині спільної межі. Вирішено питання розподілу судових витрат.

При цьому, через військову агресію та вторгнення російських військ на територію України, на даний час наявні надзвичайні, невідворотні та об`єктивні обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду.

Щодо складності виконання рішення зазначає, що відповідно до матеріалів справи, в межах земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 розташовано частину паркана та шматочок споруди ОСОБА_2 , яка на 0,11 метрів (в самій широкій частині) виступає на зазначену земельну ділянку. Для уникнення порушення несучих конструкцій, виникає необхідність замовлення та розроблення проектної документації. Будівництво (реконструкція) об`єкта може бути розпочато тільки при наявності затвердженого ПВР.

Крім того, представник заявника зазначає, що суть спору полягала у визначені, в тому числі за допомогою експертиз, на якій ділянці розташовані споруда та паркан, які належать ОСОБА_2 . При цьому зазначає, що і споруда, і паркан розміщені на тій частині земельної ділянки, якою ОСОБА_2 користується в тому розмірі та в тих межах, які були передані від попереднього власника ділянки та у відповідності до правовстановлюючих документів. При цьому відбувся системний зсув земельних ділянок. Право володіння ОСОБА_3 , як користування певним обсягом (площею) земельної ділянки, в даному випадку не порушено, оскільки площа, що сформована внаслідок зміщення меж по одній стороні, адекватна площі, що сформована внаслідок зміщення меж по протилежній стороні, що підтверджується висновком експертизи. Окрім цього, перед початком проведення робіт по встановленню (заміні) паркану, робітники, які здійснювали ці роботи, узгодили з сином ОСОБА_3 місце розташування нового паркану, встановивши «мітки», по яким і встановлювали зазначений паркан, в тому числі здійснюючи роботи зі сторони земельної ділянки ОСОБА_3 , а отже за її згодою. Зазначене підтверджується показанням свідка ОСОБА_4 .

Таким чином, враховуючи вищезазначене та триваючий воєнний стан, просить відстрочити виконання рішення суду.

Представник відповідача - адвокат Олійник І.М. в судовому засіданні підтримала заяву про відстрочення виконання рішення суду та просила її задовольнити.

Від представника позивача - адвоката Сича О.Ю. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, проти задоволення заяви про відстрочення судового рішення заперечував.

Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року у справі 753/2616 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні та володінні ОСОБА_3 земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:625:0209, шляхом знесення паркану та споруди (будівлі), що знаходиться на вказаній земельній ділянці по довжині спільної межі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 768,40 грн, витрати пов`язані із проведенням судових земельно-технічних експертиз у загальному розмірі 13 000,00 грн та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 27081,20 грн. Відмовлено ОСОБА_2 у відшкодуванні судових витрат.

Так, відповідно до статті 124 Конституції України та статті 18 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі.

За вимогами статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, при набранні рішенням законної сили таке рішення є обов`язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як орган примусового виконання, зобов`язана вжити всіх необхідних заходів для його виконання.

Згідно зі статтею 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Зазначені заявником у заяві обставини на обґрунтування підстав для відстрочення виконання судового рішення, суд не вважає обґрунтованими, оскільки саме лише посилання на необхідність замовлення та розроблення проектної документації, без підтверджуючих доказів того, що відповідачем вживалися будь-які дії щодо виконання рішення суду, носять загальний характер і ніяким чином не свідчать про неможливість виконання рішення.

Це ж стосується посилань на непереборні обставини, пов`язані із військовою агресією російської федерації, уведенням воєнного стану, які також носять загальний характер.

Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2019 року у справі № 2а/0570/6531/2011 дійшов висновку, що відстрочення є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке. При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого відстрочення не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Даючи оцінку доводам заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, слід враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення, до уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності Європейський суд з прав людини підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:

1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами;

2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми;

3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»;

4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про наявність перешкод та складності виконання рішення суду. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (стаття 129-1 Конституції України).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а тому при розгляді заяви про розстрочення виконання рішення суду саме заявник зобов`язаний довести наявність обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З огляду на викладене, заявником не доведено виняткових обставин, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання рішення суду, а тому, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 435 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви Олійник Ірини Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 , про відстрочення виконання рішення суду від 01.03.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя: Ю.С.Мицик