У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., ознайомившись із заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за надані послуги з постачання електричної енергії з ОСОБА_1 ,

встановив:

Представник заявника ТОВ «Закарпаттяенергозбут» Кльофа Ірина звернулася до суду із вищезазначеною заявою.

Згідно з ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано,якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

У відповідності до вимог ч.ч. 5,7 ст. 165 ЦПК України судом направлено запит про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання особи.

За даними Єдиного державного демографічного реєстру відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 знайдено за адресою АДРЕСА_1 .

Так, заявник стверджує, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 , у підтвердження чого додає Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд, ознайомившись з інформаційною довідкою з Реєстру від 01.06.2023, зауважує, що квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності (по частки) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Варто зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч.ч 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник.

Отже, як встановлено із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, квартира, яка розташований за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (по частки), які повинні нести відповідальність по сплаті житлово-комунальних послугах пропорційно належними частками у праві власності на житло.

Проте, в порушення вимог, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України заявником в заяві не зазначені обставини, на яких ґрунтується вимога щодо стягнення заборгованості за надані послуги з постачання електричної енергії лише з ОСОБА_1 , тоді як законодавством передбачено стягнення боргу в частках зі всіх співвласників квартири.

Відповідно до ч. 2 ст.167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Пунктом 1 частини 1 статті 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 353-355 ЦПК України, суд

постановив:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за надані послуги з постачання електричної енергії з ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов