РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 556/2025/17

Провадження № 22-ц/4815/134/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.,

Хилевича С.В.,

секретар Мороз А.В.

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за первісним позовом Рафалівська селищна рада Володимирецького району Рівненської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Савонік Любов Онуфріївна на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 грудня 2021 року, повний текст складено 14 грудня 2021 року, та додаткове рішення цього ж суду від 14 грудня 2021 року, у складі судді Іванків О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рафалівська селищна рада Володимирецького району Рівненської області, про скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно та знесення об`єкта самочинно збудованого нерухомого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області про скасування рішення Рафалівської селищної ради від 27.04.2017 року № 353 та зобов`язання до вчинення дій, зобов`язання перемістити самочинно збудовану господарську будівлю,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рафалівська селищна рада, про скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно та знесення об`єкта самочинного збудованого нерухомого майна.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області № 353 від 17.04.2017 року позивачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1437 та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебуває в його користуванні, яка розташована по АДРЕСА_1 . За результатами рішення, останній звернувся до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою, для розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Однак у позивача та ОСОБА_2 , як у суміжних землекористувачів, існує спір щодо встановлення і погодження меж земельних ділянок, оскільки частина земельної ділянки позивача самовільно зайнята, незаконно встановленим відповідачем дерев`яним сараєм, площею 11,9 кв.м.

З листа Рафалівської селищної ради від 17 листопада 2017 року № 02-23/593 позивач дізнався, що рішенням Рафалівської селищної ради №18 від 11 травня 2006 року ОСОБА_2 передано у власність земельні ділянки по АДРЕСА_2 - 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,01 га для ведення особистого селянського господарства. Разом з тим, Рафалівська селищна рада вказала, що відповідачу не надавався дозвіл на виготовлення проекту землеустрою (технічної документації) щодо виділення земельної ділянки (винесення її меж в натурі) у власність по АДРЕСА_2 .

Позивачу також стало відомо, що ОСОБА_2 отримав Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради від 15.06.2006 року, серії НОМЕР_1 , згідно якого відповідач є власником житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 .

Позивач вважає що ОСОБА_2 самовільно зайняв частину земельної ділянки, яка належить йому та самочинно збудував господарську будівлю - сарай, площею 11,9 кв.м, частина якої розташована на земельній ділянці позивача, без будь-якої проектної документації на будівництво.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 оформив право власноcті незаконно та просив суд:

- визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15 червня 2006 року, серії НОМЕР_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 знести самочинно збудований дерев`яний сарай, що розташований по АДРЕСА_1 та звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 ..

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області про визнання недійсним та скасування рішення ради, зобов`язання ради вчинити дії та зобов`язати ОСОБА_1 перемістити самочинно збудовану господарську будівлю.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Рафалівської селищної ради № 353 від 27 квітня 2017 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості) площею 0,1437 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебуває в його користуванні, яка розташована по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 вказує, що оспорюване рішення ради порушує його право на вже виділену земельну ділянку, оскільки в такому разі земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку позивача за зустрічним позовом і позбавляє його права на частину його земельної ділянки.

Також вказує, що відповідно до Схеми контурних інструментальних замірів (частково) земельних ділянок, розташованих за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 за їх фактичним використанням, що виготовлена КП «КМБТІ» 06 квітня 2017 року до належного ОСОБА_2 сараю (позначений на схемі літ. «Б») ОСОБА_1 впритул збудована господарська будівля, що порушує права позивача за зустрічним позовом.

Просив суд :

- визнати недійсним та скасувати рішення Рафалівської селищної ради від 27 квітня 2017 року № 353 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення ) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

- зобов`язати Рафалівську селищну раду в особі селищного голови, секретаря селищної ради та голови комісії з питань законності, право рядку, боротьби із злочинністю, торгівлі, спорту, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та житлово-комунального господарства встановити і погодити межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,15 га та для ведення особистого селянського господарства 0,01 га за адресою: АДРЕСА_2 , що виділена ОСОБА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 перемістити самочинно збудовану господарську будівлю, що збудована впритул до сараю (позначений літ. «Б» на схемі земельної ділянки індивідуального житлового будинку технічного паспорту ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 ) на відстань не менше одного метра.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 та об`єднано зустрічний та первісний позови в одне провадження.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 грудня 2021 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рафалівська селищна рада, про скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно та знесення об`єкта самочинного збудованого нерухомого майна задоволено частково.

Скасовано свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане на ім`я ОСОБА_2 виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради від 15.06.2006 року, серії НОМЕР_1 в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на господарську будівлю сарай «Г» загальною площею 11,9 кв.м., який розташовано по АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 знести самочинно збудований дерев`яний сарай, площею 11,9 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 та звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , і розташована по АДРЕСА_1 .

Витрати на проведення робіт зі знесення вказаної будівлі та звільнення частини

самовільно зайнятої земельної ділянки покладено на ОСОБА_2 ..

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Рафалівської селищної ради про скасування рішення Рафалівської селищної ради та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 640 гривень.

Додатковим рішенням цього ж суду від 14 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 гривень.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернувся ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Савонік Л.О.. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 на законних підставах отримав земельні ділянки, а саме 0.15 га для обслуговування житлового будинку та 0,01 га для ведення особистого селянського господарства, та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради ще 15.06.2006 року. Житловий будинок та господарські будівлі побудовані на його земельній ділянці з дотриманням вимог чинного законодавства.

При цьому рішення Рафалівської сільської ради № 353 від 17 квітня 2017 року, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1437 га для будівництва та обслуговуванню житлового будинку , є незаконним, оскільки порушує права ОСОБА_2 на вже виділену йому земельну ділянку, оскільки в такому наразі земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 .

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно покладено в основу рішення висновок експерта № 181106/02-ФМ від 10.01.2019 року, оскільки вказаний висновок суперечить обставинам справи. Поставлені експерту питання є взаємопов`язаними та відповіді на них мали логічно слідувати з досліджень які він провів. Однак експерт, не надавши відповіді на перші три питання (чи дотримано ОСОБА_2 вимоги державних будівельних норм і стандартів при будівництві будівель, що розташовані на його земельній ділянці, зокрема сараю площею 11,9 кв.м. на час будівництва, тощо), надає відповідь на 4 питання про те, що відстань від будівель - сарай, погріб, сарай, вбиральня, що розташовані на земельній ділянці ОСОБА_2 до будівель і споруд, що розташовані на земельній ділянці ОСОБА_3 не відповідає відстаням, що наведені у відповідних будівельно-технічних нормах. При цьому експерт не взяв до уваги, що ОСОБА_2 збудував домоволодіння в 1980х роках, та безпідставно, застосовує в експертизі житлово-будівельні норми, що є чинними на час проведення експертизи.

Вказує, що сторони по справі ще в 1980 роках добровільно визначили межі своїх земельних ділянок та домоволодінь і користувались ними.

Зазначає, що знесення самочинного будівництва є крайнім заходом і може бути застосований судом при наявності чотирьох передбачених законодавством умов, які не були встановлені судом першої інстанції під час розгляду даної справи.

Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бурма О.В. зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтовано і безпідставною, та містить недостовірні відомості, щодо обставин справи. Так вказує, що згідно висновку судової експертизи № 9961 від 19.11.2021 року (згідно наданої інформації та проведених робіт сертифікованого інженера землевпорядника щодо проведення топографо-геодезичного знімання земельної ділянки) встановлено, що у користуванні ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 0,1553 га, а у користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 0,1435 га. Представник позивача вказує, що цим висновком підтверджений факт, що у ОСОБА_1 у користуванні менша ділянка, ніж йому надана рішенням Рафалівської ради.

Також не погоджується з доводами апеляційної скарги про невідповідність висновку експерта № 181106/02-ФМ від 10.01.2019 року обставинам справи, оскільки експертом точно встановлено, що місце розташування будівель і споруд, що розташовані на земельній ділянці ОСОБА_2 не відповідає відстаням, визначеним у дозволі на забудову № 66 від 25.11.1982 року.

Зазначає, що твердження позивача про те, що судом першої інстанції не досліджувалась можливість відновлення прав позивача іншим чином ніж знесення частини спірного сараю, підтверджує той факт, що відповідач погоджується, що сарай є самочинним будівництвом.

Посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги, вказує, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Рафалівська селищна рада під час розгляду справи судом апеляційної інстанції на адресу суду направляла листи під назвою «відзив на апеляційну скаргу», в яких просила розглянути справу без участі ради за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, пояснення представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), який заперечує проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно, наданого представником ОСОБА_1 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, архівного витягу від 10.01.2023 року № 2/01-29/23 з протоколу засідання виконавчого комітету Рафалівської селищної Ради народних депутатів Володимирецького району від 25 лютого 1982 року № 2, виконком селищної Ради народних депутатів вирішив надати ОСОБА_1 земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку в селищі Рафалівка розміром 800 кв.м. Зобов`язано ОСОБА_1 в місячний термін заключити з виконкомом селищної ради договір про надання земельної ділянки під забудову в безстрокове користування та в техбюро при райвиконкомі оформити всю необхідну для будівництва технічну документацію. Будівництво проводити відповідно одержаного плану забудови.

Згідно, наданого представником ОСОБА_2 під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, архівного витягу від 03.02.2023 року № 17/01-29/23 з протоколу засідання виконавчого комітету Рафалівської селищної Ради народних депутатів Володимирецького району від 25 листопада 1981 року № б/н, виконком селищної Ради народних депутатів вирішив надати ОСОБА_2 земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності в АДРЕСА_3 . Зобов`язано ОСОБА_2 в місячний термін заключити з виконкомом селищної ради договір про надання земельної ділянки під забудову в безстрокове користування та в техбюро при райвиконкомі оформити всю необхідну для будівництва технічну документацію. Будівництво індивідуального житлового будинку проводити відповідно одержаного плану забудови.

Головним архітектором Володимирецького району надано ОСОБА_1 дозвіл №19 на право виконання будівельних робіт одноповерхового індивідуального будинку за проектом № 20 та інших будівель згідно з планом забудови на земельній ділянці по АДРЕСА_4 . Дата початку будівництва робіт 15 грудня 1982 року, дата закінчення 25 листопада 1985 року (а.с. 90 т.1).

Головним архітектором Володимирецького району надано ОСОБА_2 дозвіл на право виконання будівельних робіт одноповерхового індивідуального будинку за проектом № 184 та інших будівель згідно з планом забудови на земельній ділянці по АДРЕСА_5 . Дата початку будівництва робіт 15 березня 1982 року, дата закінчення 24 лютого 1985 року (а.с. 60 звор.стор. т.1).

З довідки №1432 від 28.03.2006 року, виданої виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області слідує, що будинковолодінню АДРЕСА_5 присвоєно новий номер - 3 по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому № 60 від 04.09.1996 року. Відповідно, змінено і адресу будинковолодіння, що належить ОСОБА_1 , з матеріалів справи вбачається - на адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради 15.06.2006 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 . (а.с. 59 т.1)

Рішенням Рафалівської селищної ради № 8 від 11 травня 2006 року «Про приватизацію присадибних земельних ділянок громадянами селища» ОСОБА_4 передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель 0,15 га та для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку 0,01 га по АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи слідує, та не заперечується відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) ОСОБА_4 , що дозвіл на виготовлення проекту землеустрою (технічної документації) щодо виділення земельної ділянки (винесення її меж в натурі) у власність по АДРЕСА_2 йому не видавався.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради 17.09.2008 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 (а.с. 91, 92 т.1).

27 квітня 2017 року рішенням Рафалівської селищної ради № 353 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1437 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебуває в його користуванні, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року у справі № 556/1031/17 за позовом ОСОБА_2 до Рафалівської селищної ради про скасування рішення селищної ради та зобов`язання до вчинення певних дій, позов ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано рішення Рафалівської селищної ради №359 від 24.04.2017 року «Про затвердження протоколу постійної комісії з питань законності, правопорядку, боротьби із злочинністю, торгівлі, спорту, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та житлово-комунального господарства».

Зобов`язано Рафалівську селищну раду в особі селищного голови, секретаря селищної ради та голови комісії з питань законності, правопорядку, боротьби із злочинністю, торгівлі, спорту, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та житлово-комунального господарства розглянути заяву ОСОБА_2 про встановлення і погодження меж земельної ділянки 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,01 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням суду було встановлено, що «24.03.2017 року ОСОБА_2 звернувся до селищного голови Рафалівської селищної ради з заявою переміряти земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; повторно розглянути його заяву про встановлення і погодження меж земельної ділянки; засідання комісії провести за його участю.

Однак, як встановлено судом, засідання постійної комісії з питань законності, правопорядку, боротьби із злочинністю, торгівлі, спорту, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та житлово-комунального господарства 06.04.2017 року відбулося без участі позивача і його представника. Заява ОСОБА_2 по суті не вирішена. У протоколі засідання постійної комісії з питань законності, правопорядку, боротьби із злочинністю, торгівлі, спорту, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та житлово-комунального господарства від 06.04.2017 року лише зазначено, що комісія не рекомендує селищному голові та спеціалісту ІІ категорії погоджувати технічну документацію із землеустрою щодо відновлення (встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості) гр. ОСОБА_2 , так як існує спір щодо спільної межі у суміжних землекористувачів. Рекомендують розв`язати спірне питання в судовому порядку. А Рафалівська селищна рада своїми рішеннями від 27.04.2017 року № 359 вирішила затвердити даний Протокол постійної комісії з питань законності, правопорядку, боротьби із злочинністю, торгівлі, спорту, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та житлово-комунального господарства від 06.04.2017 року.»

Під час розгляду справи, рішення по якій є предметом перегляду, судом першої інстанції було призначено ряд судових експертиз.

Ухвалою від 30 березня 2018 року судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу відповідності будівельним нормам дерев`яного сараю, площею 11,9 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 .. Ухвала суду повернута експертом без виконання, оскільки ОСОБА_2 не оплатив роботи по виконанню експертизи.

Ухвалою від 19 жовтня 2018 року доповнено ухвалу від 30 березня 2018 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи ще одним питанням та по суті, призначено судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлені питання: 1. Чи дотримано ОСОБА_2 вимоги державних будівельних норм і стандартів при будівництві будівель, що розташовані на земельній ділянці, що знаходиться по АДРЕСА_2 , зокрема сараю площею 11,9 кв.м. на час будівництва? 2. Чи дотримані вимоги нормативних документів технології будівельного виробництва при будівництві будівель, що розташовані на земельній ділянці, за вказаною адресою, зокрема сараю площею 11,9 кв.м. на час будівництва? 3.Чи відповідають будівлі, що розташовані на земельній ділянці, що знаходиться за вказаною адресою, зокрема сараю площею 11,9 кв.м. та до якої категорії будівель (споруд) його можливо віднести на час будівництва? 4. Чи відповідає місце розташування будівель і споруд, що розташовані на земельній ділянці ОСОБА_4 , відстаням, визначеним у дозволі на забудову № 66 від 25.11.1982 року, дозволі на виконання будівельних робіт № 401 від 15.12.1982 року та плані земельної ділянки ОСОБА_2 , а також відстаням до будівель і споруд, що розташовані на земельній ділянці ОСОБА_1 відповідним будівельним нормам.

Згідно Висновку експерта №181106/2_ФМ від 10.01.2019 року, відповіді на перше та друге питання надати експерт не може, оскільки експерту необхідно знати час будівництва сараю, в матеріалах справи такі дані відсутні. Відповідь на третє питання надати експерт не може, оскільки експерту необхідно знати чому повинні відповідати будівлі, що розташовані на земельній ділянці. На четверте питання надано відповідь: місце розташування будівель і споруд, що розташовані на земельній ділянці ОСОБА_2 не відповідає відстаням, визначеним у дозволі на забудову №66 від 25.11.1982, дозволі на виконання будівельних робіт №401 від 15.12.1982 та плану земельної ділянки ОСОБА_2 . Відстань від будівель: сарай, погріб (літери Б, Пг/Б), сарай (літера Г), вбиральня (літера В), що розташовані на земельній ділянці ОСОБА_2 до будівель і споруд, що розташовані на земельній ділянці ОСОБА_1 , не відповідає відстаням, які наведені у відповідних будівельно-технічних нормах.

На виконання ухвали Володимирецького районного суду від 31.03.2021 року щодо обстеження землевпорядником Рафалівської селищної ради суміжних земельних ділянок ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та складання план-схеми (абрис) за наслідками обстеження, що надійшла до селищної ради 25.05.2021 року, спеціалістом II категорії-землевпорядником Булан Л. та начальником відділу - юристом правової, кадрової, інформаційної роботи та земельних ресурсів ОСОБА_5 було здійснено виїзд до земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , для проведення обстеження суміжних земельних ділянок даних громадян та складено план-схему (абрис).

Відповідно до Висновку експерта №9961 від 19.11.2021 року, згідно наданої інформації та проведених робіт сертифікованого інженера землевпорядника щодо проведення топографо-геодезичного знімання земельної ділянки, встановлено, що у користуванні ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 0,1553 га за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно наданої інформації та проведених робіт сертифікованого інженера землевпорядника ОСОБА_6 , щодо проведення топографо-геодезичного знімання земельної ділянки, встановлено, що у користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 0,1435 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись положеннями частини 2 статті 152 ЗК України, яка передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, дійшов висновку, що позивачем за первісним позовом надано належні, допустимі та достовірні докази, які в своїй сукупності свідчать про самочинне будівництво відповідачем ОСОБА_7 на земельній ділянці позивача ОСОБА_1 господарської будівлі сараю, що також свідчить і про самовільне зайняття відповідачем частини земельної ділянки позивача.

Однак колегія суддів не погоджується в вказаним рішенням, виходячи з наступного.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Отже, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Такі ж висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 16 листопада 2022 року у справі № 333/3529/19.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Визначаючи підстави позову, як елементи його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_1 підставою позову вказував, що йому рішенням Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області №353 від 17.04.2017 року, надано дозвіл на розроблення технічної документації надано із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1437 та для будівництва та обслуговування житлового будинку. На виконання вказаного рішення він звернувся до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою, для розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), і ним було виявлено, що ОСОБА_2 самовільно зайняв частину земельної ділянки, яка йому належить.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що у користуванні ОСОБА_1 згідно рішення виконавчого комітету Рафалівської селищної Ради народних депутатів Володимирецького району від 25 лютого 1982 року № 2 перебувала земельна ділянка площею лише 800 кв.м..

Позивач не заявляв як підставу позову факт порушення ОСОБА_2 права користування земельною ділянкою, користувачем якої він був з 1982 року, а саме підставою позову було вказано та доводилось ОСОБА_1 - невідповідність розміру наявної на день звернення ним до суду земельної ділянки з розмірами, на які йому надано дозвіл на розроблення технічної документації.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення експертизи, на вирішення якої просив поставити питання : 1. чи відповідають розміри та межі земельних ділянок, що фактично використовуються ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розмірам земельних ділянок, що надані їм у власність (користування) рішеннями виконавчого комітету Рафалівської селищної Ради народних депутатів Володимирецького району від 25 лютого 1982 року № 2 ( ОСОБА_1 ) та б/н від 25 листопада 1981 року ( ОСОБА_2 ); 2. чи відповідає фактичне місце розташування будівель і споруд, які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 місцю розташуванню та площам земельних ділянок, наданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішеннями виконавчого комітету Рафалівської селищної Ради народних депутатів Володимирецького району від 25 лютого 1982 року № 2, та б/н від 25 листопада 1981 року, а також дозвільним документам на забудову. Якщо місце розташування будівель, споруд не відповідає відповідним правовстановлюючим та дозвільним документам на забудову, то які площі земельних ділянок суміжного користувача, якими будівлями і спорудами зайняті, а також чи збудовані такі будівлі і споруди самовільно.

Колегією суддів відмовлено в задоволенні клопотання про проведення вказаної експертизи, оскільки поставлені в клопотанні про призначення експертизи запитання вказують фактично на зміну позивачем підстави та предмету позову, що неможливо на стадії апеляційного провадження.

Надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ще не надає позивачу права користування земельною ділянкою в тому розмірі, який вказаний в такому дозволі.

Інформація сертифікованого інженера землевпорядника ОСОБА_6 , про те, що у користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 0,1435 га , а не 0,1437 га, як вказано в рішенні Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області №353 від 17.04.2017 року, не доводить факт порушення ОСОБА_2 прав позивача.

Крім того, позивач, заявляючи вимоги про визнання незаконним та скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 червня 2006 року, серії САА №036358, що видано виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради, не залучив в якості відповідача особу, рішення якої оскаржується (Рафалівську селищну раду), а залучив її в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог.

Відповідно до частини першої статті 41 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Позивач це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес, а відповідач це особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Частинами першою-другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Позивач пред`явив вимоги до ОСОБА_2 і просив визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності відповідача на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради від 15.06.2006 року, відповідно, Рафалівська сільська рада мала бути залучена до участі у справі у якості співвідповідача, оскільки саме її рішення є предметом оскарження.

Судом першої інстанції взагалі не досліджувались підстави прийняття рішення про видачу виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради від 15.06.2006 року свідоцтва про право власності на майно.

У зв`язку з незалученням до участі в справі всіх суб`єктів, як якості відповідачів (співвідповідачів), апеляційний суд не вправі встановлювати обставини справи, зокрема, які стосуються спору по суті та давати їм правову оцінку, що не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом з правильно визначеним ним суб`єктним складом учасників справи відповідно до сформульованих позовних вимог, які відповідатимуть передбаченому законом способу захисту відповідного права або законного інтересу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина третя статті 123 ЗК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, у постановах від 21 березня 2018 року (справа № 536/233/16-ц), 24 квітня 2018 року (справа № 401/2400/16-ц), 30 травня 2018 року (справа № 826/5737/16), 19 червня 2018 року (справа № 922/864/17) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі в наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність у неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом.

Якщо особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

З обставин цієї справи, а саме зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про скасування рішення Рафалівської селищної ради від 27 квітня 2017 року № 353 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою, слідує, що позовні вимоги в частині визнання недійсними та скасування вказаного рішення селищної ради, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності селищної ради, а тому підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною четвертою статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належать розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином провадження у справі в частині вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення Рафалівської селищної ради від 27 квітня 2017 року № 353 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що вказані позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_1 про зобов`язання Рафалівської селищної ради встановити і погодити межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,15 га та для ведення особистого селянського господарства 0,01 га колегія суддів виходить з наступного.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року у справі № 556/1031/17 за позовом ОСОБА_2 до Рафалівської селищної ради про скасування рішення селищної ради та зобов`язання до вчинення певних дій, позов ОСОБА_2 задоволено.

Скасовано рішення Рафалівської селищної ради №359 від 24.04.2017 року «Про затвердження протоколу постійної комісії з питань законності, правопорядку, боротьби із злочинністю, торгівлі, спорту, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та житлово-комунального господарства».

Зобов`язано Рафалівську селищну раду в особі селищного голови, секретаря селищної ради та голови комісії з питань законності, правопорядку, боротьби із злочинністю, торгівлі, спорту, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та житлово-комунального господарства розглянути заяву ОСОБА_2 про встановлення і погодження меж земельної ділянки 0,15 га для обслуговування житлового будинку та 0,01 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням суду було встановлено, що 24.03.2017 року ОСОБА_2 звернувся до селищного голови Рафалівської селищної ради з заявою переміряти земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; повторно розглянути його заяву про встановлення і погодження меж земельної ділянки; засідання комісії провести за його участю.

Отже судовим рішенням вже було зобов`язано Рафалівську селищну раду розглянути заяву ОСОБА_2 про встановлення і погодження меж земельної ділянки. Даних про звернення вказаного рішення суду до виконання матеріали справи не містять.

При зверненні до суду з зустрічним позовом в січні 2018 року, ОСОБА_2 не зазначав про те, що він повторно звертався до селищної ради з заявою про встановлення і погодження меж земельної ділянки, в чому селищною радою йому було відмовлено, відповідно у суду відсутні підстави для задоволення вказаної позовної вимоги.

Також колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_1 перемістити самочинно збудовану господарську будівлю не підлягають задоволенню, оскільки ним належними та допустимими доказами не доведено порушення саме ОСОБА_1 вимог будівельно технічних норм при будівлі сараю, відповідно, не доведено порушення прав позивача за зустрічним позовом.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції, яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні первісного позову, то відповідно, підлягає скасуванню додаткове рішення цього ж суду від 14 грудня 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача судових витрат, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог, як первісного позову так і зустрічного позову відмовлено, то судові витрати понесені сторонами покладаються на кожну зі сторін.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 382, 384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Савонік Любов Онуфріївна задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 грудня 2021 року та додаткове рішенням цього ж суду від 14 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Рафалівська селищна рада Володимирецького району Рівненської області, про скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно та знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Провадження у справі в частині вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування рішення Рафалівської селищної ради від 27 квітня 2017 року № 353 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» скасувати, провадження у справі закрити в зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_1 про зобов`язання Рафалівської селищної ради встановити і погодити межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,15 га та для ведення особистого селянського господарства 0,01 га, та зобов`язання ОСОБА_1 перемістити самочинно збудовану господарську будівлю відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2023 року.

Головуючий І. В. Вейтас

Судді: Н. М. Ковальчук

С. В. Хилевич