Номер провадження: 22-ц/813/6917/23
Справа № 523/9802/20
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

17.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді Дришлюка А.І. дослідивши апеляційну скаргу адвоката Племениченко Геннадія В`ячеславовича, який діє інтересах ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 25 листопада 2022 року по цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління державної реєстрації юридичний департамент Одеської міської ради, про скасування записів про право власності, скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсним договору та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно прибудованого об`єкту,

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, в якому просили скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію змін розділу від 10 вересня 2019 року № 48599636, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення першого поверху за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 вересня 2019 року № 48863376, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 а скасувати запис про право власності від 21 вересня 2019 року № 33392343, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру, скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 вересня 2019 року № 48863605, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 на вищезазначену квартиру, скасувати запис про право власності від 21 вересня 2019 року № 33392549, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , визнати недійсним іпотечний договір від 16 жовтня 2019 року № 2277 та скасувати запис про іпотеку від 16 жовтня 2019 року № 33700536 і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 жовтня 2019 року № 49197031, зобов`язати відповідача за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначаючи, що 03 серпня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу територіальна громада м. Одеси продала ОСОБА_3 нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 31,8 кв. м. по АДРЕСА_1 та зареєстровано за нею право власності 10 червня 2000 року. ОСОБА_3 продала вказане нежитлове приміщення ОСОБА_2 та за ним було зареєстровано право власності на зазначений об`єкт, площею 31,8 кв. м. за № 22782637. У подальшому відповідач ОСОБА_2 на підставі довідки та техпаспорту, виготовленого ТОВ «Ан Експерт» здійснив реєстрацію змін розділу, якими загальна площа об`єкта змінена з 31,8 кв. м. до 131,3 кв. м., а в подальшому здійснив поділ новоутвореного об`єкта, в результаті чого утворилося два нових об`єкта, один з яких став предметом іпотеки за договором, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 . Оскільки у власності відповідача ОСОБА_4 знаходяться зараз два окремо зареєстрованих самочинно збудованих об`єкта: квартира АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , площами 269,6 кв. м. та 120,4 кв. м., що розташовані на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси, тому позивач як власник земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси у зв`язку із порушенням права власності на земельну ділянку шляхом проведення самочинного будівництва загальною площею 390 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , із подальшим його поділом на дві окремі житлові квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 та незаконною реєстрацією права власності на них звертається до суду із даним позовом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 25 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора про реєстрацію змін розділу від 10 вересня 2019 року № 48599636, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення першого поверху за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 вересня 2019 року № 48863376, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру зазначену квартиру. Скасовано запис про право власності від 21 вересня 2019 року № 33392343. Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 вересня 2019 року № 48863605, запис про право власності від 21 вересня 2019 року № 33392549. Визнати недійсним іпотечний договір від 16 жовтня 2019 року № 2277 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А.. Скасувати запис про іпотеку від 16 травня 2019 року № 33700536, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.10.2019 року № 49197031, зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради судові витрати у розмірі 21020 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Племениченко Геннадій В`ячеславович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся дор суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, зупинити виконання рішення та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення є незаконним, необґрунтоване, ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд врахував того, що неможливо скасувати запис про право власності, оскільки у ч. 2 ст. 26 Закону України № 1952, який був чинний до 16 січня 2020 року, встановлювався порядок внесення записів до Державного реєстру речових прав, змін до них та їх скасування. Однак згідно із ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, ст.. 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції, відповідно до п. 1,2,3 якого, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав не підлягають скасуванню та/або вилученню. У розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від минулої, ефективними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, закон не передбачав. Таким чином, вищезазначене призвело до ухвалення незаконного рішення від 25 листопада 2022 року у частині скасування запису про право власності від 21 вересня 2019 року, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру. Разом з тим, судом не було враховано, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою й можливе лише після використання усіх передбачених законодавством заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, оскільки правовими підставами для знесення самочинного будівництва є: істотне відхилення від проекту або порушення будівельних норм і правил, що суперечать суспільним інтересам, або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила будівництво, від її проведення. Зважаючи на вищевикладене апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази істотного порушення будівельних норм і правил, тому це не є підставою задля знесення самочинного будівництва. Відносно іншої підстави, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи, усунути зазначені у висновку невідповідності без відповідної перебудови неможливо, тому суд повинен був становити чи є можливість виконати перебудову, чи вона відсутня. До того ж позивачем не надано жодних доказів того, що неможливо проведення перебудови об`єкта відповідача, у тому числі будь-якого висновку експертизи, у результаті чого дані обставини позбавили можливості суд першої інстанції вірно оцінити можливість чи неможливість перебудови, що у свою чергу є вагомою підставою для відмови у задоволенні цієї частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно матеріалів справи, оскаржуване рішення ухвалено 25 листопада 2022 року, апеляційну скаргу відправлено безпосередньо до суду 11 липня 2023 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Однак із апеляційної скарги вбачається клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на те, що копію рішення апелянт не отримував, 03 липня 2023 року на банківський рахунок ОСОБА_1 накладено арешт, тому зв`язавшись з виконавцем дізнався про існування рішення суду. 11 липня 2023 року адвокат Племениченко Геннадій В`ячеславович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , шляхом безпосереднього доступу до підсистеми Електронний суд, отримав доступ до матеріалів справи та відповідно рішення від 25 листопада 2022 року, тому, враховуючи, що 04 липня 2023 року апелянт отримав копію рішення, просить поновити строк на апеляційне оскарження. Проте жодного підтвердження цьому факту не надано. За таких обставин, оскільки апеляційна скарга надійшла до суду без матеріалів справи та за необхідності перевірки наведених доводів апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, з`являється потреба у витребувані матеріалів справи із суду першої інстанції. Разом з тим, апелянтом може бути самостійно подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження разом із належними доказами.

Разом з тим, апелянтом відповідно до ЗУ «Про судовий збір», було сплачено судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції про сплату судового збору.

Відповідно до ст. ст. 185, 357 ЦПК України суддя, встановивши, що апеляційна скарга не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 356 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє апелянта та надає йому строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись 175, 177, 185, ч. 4 ст. 356, 357 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Племениченко Геннадія В`ячеславовича, який діє інтересах ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 25 листопада 2022 року по цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління державної реєстрації юридичний департамент Одеської міської ради, про скасування записів про право власності, скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсним договору та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно прибудованого об`єкту залишити без руху.

Повідомити апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Роз`яснити апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. ст. 185, 357 ЦПК України.

В процесі розгляду справ Одеським апеляційним судом застосовуються Правила організації ефективного цивільного судочинства, затверджені Радою суддів України №14 від 28.02.2020 року, з текстом яких можна ознайомитися за посиланням: https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/3/1163581/

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак в частині визначення судових витрат може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк