Справа № 466/1293/23 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/802/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Cалата Я.І.,

розглянувши у спрощеному провадженні без участі учасників в м. Львові цивільну справу №466/1293/23 за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 лютого 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Львівська міська рада, Департамент землеустрою «Центр ринкових досліджень» ,про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

в с т а н о в и в :

03 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Заремба О.В звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

В обґрунтування заяви посилається на те, що згідно свідоцтва про спадщину за законом від 12 червня 2009 року, вона прийняла в спадок від свого батька ОСОБА_2 земельну ділянку площею - 0,0497 гектарів, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 59, виданого Грибовицькою сільською радою народних депутатів Жовківського району Львівської області 29.09.1994 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № б/н (кадастровий номер- :07:000:0258) (далі по тексту Державний акт).

З метою переоформлення документів на право власності на своє ім`я, заявниця ОСОБА_1 звернулася до Департаменту землеустрою «Центр ринкових досліджень» з питання щодо оформлення технічної документації із землеустрою, однак було встановлено, що у Державному акті допущено орфографічну описку в прізвищі власника землі, а саме замість правильного « ОСОБА_3 » записано неправильно « ОСОБА_4 », тобто замість літери «і» написано «и». Зазначає, що департамент з землеустрою в усній формі роз`яснив заявнику, що їй необхідно звернутись до суду із відповідною заявою для встановлення факту, що вказаний Державний акт про право власності на землю належить саме спадкодавцю - ОСОБА_2 .

В заяві заявниця просила встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документу - Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 59, виданого Грибовицькою сільською радою народних депутатів Жовківського району Львівської області 29.09.1994 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № б/н (кадастровий номер - :07:000:0258) на ім`я ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 27 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 59, виданий Грибовицькою сільською радою народних депутатів Жовківського району Львівської області 29.09.1994 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № б/н (кадастровий номер - :07:000:0258) на ім`я ОСОБА_5 .

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада. В апеляційній скарзі посилається на незаконність на необгрунтованість рішення суду. Зазначає, що заявником неправильно обрано спосіб захисту. Стверджує, що спірний Державний акт не може належати заявниці, оскільки він був виданий на ім`я ОСОБА_6 та був зареєстрований за ним в книзі записів державних актів на право власності на землю. Звертає увагу, що Державний акт не переходить у спадок. Зазначає, що з 01 січня 2013 року Державний акт на право власності на земельну ділянку не видається, замість нього новому власнику на підтвердження виникнення у громадянина права на земельну ділянку необхідно зареєструвати своє право власності в Державному реєстрі речових прав та отримати Витяг про право власності на земельну ділянку.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 27 лютого 2023 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1

26 червня 2023 року від представника Львівської міської ради Партики Н.С. надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. Також в заяві представник зазначила, що апеляційну скаргу підтримує та просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 лютого 2023 року і прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її заяви.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися хоча були повідомлені належним чином про час та дату розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що батько заявниці ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 87 років у зв`язку з чим видано свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07 жовтня 2008 року (а.с.7).

Встановлено, що на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 12 червня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської нотаріальної контори Семенюк О.Є., ОСОБА_1 прийняла в спадок від свого батька- ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0497 гектарів, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області. (а.с.6).

Відповідно до Державного акту серія ЛВ №59, земельна ділянка площею 0,0497га належить громадянику « ОСОБА_6 » на підставі рішення ХУІ сесії ХХІ скликання Грибовецької сільської Ради народних депутатів від 30 березня 1994 року. Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 59, виданий Грибовицькою сільською радою народних депутатів Жовківського району Львівської області 29 вересня 1994 року зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № б/н (кадастровий номер- :07:000:0258).

Ухвалюючи рішення, суд прийшов до висновку, що Державному акт на ім`я ОСОБА_6 виписаний помилково, замість вірного ОСОБА_5 , тому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 59, виданий Грибовицькою сільською радою народних депутатів Жовківського району Львівської області 29.09.1994 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № б/н (кадастровий номер - :07:000:0258) на ім`я ОСОБА_5 .

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних причин.

Згідно із частинами першою, другою та сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 503/246/19 (провадження № 61-11660свп20) зазначено, що «перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо)».

Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України такими фактами можуть бути, зокрема, факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

При цьому встановлення таких фактів можливе за умови, що вони породжують юридичні наслідки для заявника.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про вставлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої , зазначені в документі, не збігаються з ім`ям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки у прізвищі, імені по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявнику подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що заявник ОСОБА_1 не просила встановити факт належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я, по батькові якої зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові в паспорті, а просила встановити факт належності саме їй - ОСОБА_1 правовстановлюючого документу Державного акту на ім`я її батька - ОСОБА_2 .

Вказаний Державний акт не може належати заявниці, так як він був виданий на ім`я ОСОБА_6 та був зареєстрований за ним в книзі записів державних актів на право власності на землю. Державний акт як документ не переходить у спадок, а право власності на земельну ділянку площею 0,0497 га, яка належала померлому ОСОБА_2 на підставі зазначеного Державного акту, заявниця ОСОБА_1 отримала на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 12.06.2009 року та Технічну документацію, реєстрацію земельної ділянки на право власності повинна виготовляти вже на своє ім`я.

Колегія суддів вважає, що зазначений Державний акт на земельну ділянку вичерпав свою дію з прийняттям у спадок земельної ділянки площею 0,049 гектарів, на яку він був виданий.

Згідно з ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року) документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності.

Державний акт на право приватної власності на землю - документ, виданий уповноваженим державним органом, що підтверджує право власності громадянина на земельну ділянку. Містить інформацію про власника земельної ділянки та підстави набуття права власності на земельну ділянку.

Статтею 58 Конституції України визначається, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії у часі.

Пунктом 2 розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

З 01 січня 2013 року державний акт на право власності на земельну ділянку не видається, замість нього новому власнику на підтвердження виникнення у громадянина права на земельну ділянку необхідно зареєструвати своє право власності в Державному реєстрі речових прав та отримати Витяг про право власності на земельну ділянку.

Враховуючи наведене, заявником обрано неправильний спосіб захисту, оскільки вона не може набути право власності на земельну ділянку в обраний нею спосіб після смерті спадкодавця, оскільки такий порядок не передбачено нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 п.п. 3,4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5ст.268 ЦПК).

Керуючись ст.ст.141, 268, 374 ч.1 п.2, 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 лютого 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 , заінтересована особа: Львівська міська рада, Департамент землеустрою «Центр ринкових досліджень» у задоволенні її заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Стягнути ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Львівської міської ради () судові витрати в розмірі 805,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк