Справа № 346/3389/23
Провадження № 2-н/346/502/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Яремин М.П., вивчивши матеріали заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,-

ВСТАНОВИВ:

27.06.2023 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою про стягнення з боржника ОСОБА_1 7 641,53 грн. заборгованості за спожитий природний газ за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2018 року по 30.04.2022 року.

17.07.2023 року судом отримано відповідь на запит щодо здобуття даних на реєстрацію місця проживання боржника.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження регламентовано в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом третім частини першої статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 168 ЦПК України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як встановлено зі змісту поданої заяви та довідки про фінансовий стан ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» по рахунку абонента ОСОБА_1 , заборгованість, яку просить стягнути заявник, виникла за період з 01.10.2018 року по 30.04.2022 року, даних про останню сплату за послуги з газопостачання проведена не зазначено, тобто, заявник звернувся з вимогою поза межами встановлених строків позовної давності.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. При вирішенні питання про наявність чи відсутність спору про право мають ураховуватися обставини, зокрема, якщо із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

Посилання заявника на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) та введення воєнного стану згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 року щодо поновлення перерваного перебігу строку давності згідно з вимогами п. 12 та п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо стягнення заборгованості за минулий період не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, при вирішенні питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника в порядку наказного провадження, боржник позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування строків позовної давності.

Таким чином, за вказаних обставин, заявлені вимоги не є безспірними, оскільки з`ясування питання щодо дотримання та поновлення строків позовної давності можливо лише в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Отже, з врахуванням наведеного, оскільки заявлено вимогу, що перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, наявні підстави для відмови у видачі судового наказу.

Крім того, слід зазначити, що згідно з довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Івано-Франківській області (вх. № 12593/23-Вх від 17.07.2023 року) ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, боржник за адресою, за якою здійснено нарахування заборгованості, не зареєстрований.

Правовідносини з постачання фізичним особам природного газу регулюються ст. 714 ЦК України, Законом України «Про ринок природного газу», «Правилами постачання природного газу», які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496, Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2500, та постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється виключно на підставі договору.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з положень ст.ст. 6, 526, 626-631 ЦК України, укладений договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

В ст.163 ЦПК України визначено вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Однак, в порушення вищезазначених вимог цивільного процесуального закону, ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» до заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ не додано копії договору про постачання природного газу споживачу ОСОБА_1 чи підписаної ним заяви-приєднання до розробленого постачальником договору про постачання природного газу з підписом ОСОБА_1 .

Доказів фактичного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , із зазначенням періоду такого проживання до заяви не долучено. Отже, суду не надано доказів, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, наданого за адресою, вказаною у заяві про видачу судового наказу, або є власником будинку, якому надаються відповідні послуги з газопостачання.

Суд зауважує, що в додатках до заяви заявником зазначено про витяг з типового договору, який не містить підпису боржника. Крім того, в додатках до заяви не надано жодних доказів, які б підтверджували направлення та вручення рахунків за надані послуги з постачання природного газу, та доказів сплати саме ОСОБА_1 рахунку постачальника за поставлений природний газ.

Щодо зазначення заявником у заяві про видачу судового наказу, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу по об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , з посиланням на загальні норми Правил постачання природного газу щодо укладення договору шляхом приєднання боржника до договору, оскільки здійснювалося фактичне споживання природного газу, то суд зазначає, що вказані обставини можуть бути використані ТОВ " Івано-Франківськгаз збут ", як позивачем при обґрунтуванні даного предмету спору під час розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя встановивши, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 161, 165-167, 260, 261, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

відмовити у видачі судового наказу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськгаз збут» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в сумі 7 641 гривня 53 копійки.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Яремин М. П.