Справа № 932/5812/23
Провадження № 2-з/932/44/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток, зміна власників та інше) по відчуженню, реалізації, передачі права власності іншим особам квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначає наступне, у квітні 2023 р мені стало відомо, що моя донька - ОСОБА_3 набула у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.04.2010р. вартістю 77024, 0 грн. Про дані обставині мені стало відомо під час побутового конфлікту з донькою, коли вона на емоціях почала дорікати, що вона доглядає за мною, а також, що я мешкаю у її квартирі.

Придбання моєю донькою даної нерухомості було здійснено всупереч існуючим домовленостям між нами щодо придбання неї, оскільки власником квартири мала бути зазначена я, виходячи з наступного.

01.04.2010 року між мною та моєю донькою було укладено договір доручення відповідно до якого, мною їй було передано грошову суму у розмірі 77024,00 грн. з метою придбати на цю суму для мене квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Окремої довіреності на виконання цього доручення мною не видавалось.

Грошові кошти на придбання цієї нерухомості я отримала внаслідок продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 ., отриманої у спадок після смерті моєї матері. Розмір виручених коштів за неї склав 119 517,0 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 27.02.2007р.

Таким чином, моя донька, всупереч укладеного договору доручення, обернула на свою користь передані мною грошові кошти, придбавши для себе дану нерухомість. 3 моменту укладення договору купівлі-продажу протягом усього цього часу, моя донька приховувала від мене факт порушення нею умов договору доручення. До квітня 2023р. приводів сумніватися у її порядності мене не виникало, бо вона ні разу мою довіру не підривала. Вищевказаний договір купівлі-продажу зазначеної квартири я не бачила, а якщо б і побачила то все рівно не розібрала би, бо в мене за похилим віком вже дуже поганий зір, а без окулярів я не бачу. Більш того, українську мову розумію лише на побутовому рівні, в юридичних питаннях та термінах не обізнана.

Зазначаю, що на дату звернення до суду із даною заявою, мною не подано до суду позовної заяви, але я маю намір звернутися до суду із позовною заявою до моєї доньки- ОСОБА_2 про визнання мого права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний спір матиме вимоги майнового характеру, а тому ціна позову складатиме 800 000,0 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, виникає потреба у забороні щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно спірного майна, адже їх не застосування же призвести до ускладнення виконання рішення суду, бо вчинення реєстраційних дій з передачі права власності, зокрема на спірну квартиру забирає не більше 30 хвилин. Тому може відбутися в будь-яку мить з моменту як моя донька дізнається про мої вимоги щодо спірної нерухомості. Тому, ця заява мною подається до пред`явлення позову.

Дослідивши матеріали заяви, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову..

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом ст.151ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Проте, у заяві щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником, і не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

Тобто, припущення заявника що не накладення арешту на майно може значно ускладнити виконання рішення суду, не доведене.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з пунктом 2 частини першої та частиною третьою статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених позивачем і не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

Суд приходить до висновку, що підстави для забезпечення позову відсутні. Позивачем не наведено обставин, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що представнику позивача слід відмовити у задоволенні його заяви про забезпечення позову, роз`яснивши, що він не позбавляється права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь який час протягом розгляду справи в суді.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Тому виходячи з вищевикладеного, заяву про забезпечення позову суд визнає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.151-153,210 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не був вручений в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому її копії.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ