Ухвала

05 липня 2023 року

м. Київ

справа № 758/5118/21

провадження № 61-5554сво23

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Гулька Б. І. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Погрібного С. О., Фаловської І. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

третя особа - служба у справах дітей Подільського району у м. Києві;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Матвієнко Ю. О., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - служба у справах дітей Подільського району у м. Києві, про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що 19 серпня 2005 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 82 704 доларів США на строк до 18 серпня 2025 року. На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 22 серпня 2005 року між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, предметом якого є належна іпотекодавцю на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Позивач зазначав, що іпотекодавець та члени його сім`ї всупереч умовам договору іпотеки та прямій забороні, що міститься в Законі України «Про іпотеку», вселилися до вказаної квартири після укладення договору іпотеки і без дозволу іпотекодержателя.

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд виселити та зняти з місця реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 грудня 2022 року у складі судді Якимець О. І. у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення районного суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 не за кредитні кошти, а тому відсутні підстави для виселення іпотекодавця та членів його сім`ї з предмета іпотеки без надання їм іншого житлового приміщення. При цьому банком не надано будь-яких доказів щодо виконання судових рішень у справах № 2607/9609/17 (про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу) та № 758/6257/13-ц (про виселення ОСОБА_2 з предмета іпотеки), як і не надано документів, які підтверджували б набуття іпотекодержателем права власності на спірну квартиру та виселення іпотекодавця із займаного приміщення. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що банк направляв ОСОБА_1 будь-які вимоги про виселення з квартири. Враховуючи специфіку порушеного права АТ КБ «ПриватБанк» й характер правопорушення, суд не встановив перешкод у користуванні банком іпотечним майном, яке не належить йому на праві власності, у зв`язку з чим вважав за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про повторне виселення ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 та їх дітей із спірної квартири.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» 25 січня 2023 року звернулося до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху та надано заявнику десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було доплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 23 835 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що за змістом апеляційної скарги заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції, яким повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог про виселення громадян: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , із спірної квартири (предмета іпотеки) і зняття цих чотирьох осіб з реєстрації, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Тобто у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк» було заявлено 8 (вісім) самостійних вимог немайнового характеру, пов`язаних між собою, а тому судовий збір мав сплачуватися окремо за кожну з таких вимог. Отже, за подання апеляційної скарги в цій справі підлягає сплаті судовий збір у розмірі 27 240 грн (2 270 грн х 8 х 150 %). Згідно з платіжним дорученням від 24 січня 2023 року заявник сплатив судовий збір у розмірі 3 405 грн, тому йому необхідно доплатити у розмірі 23 835 грн (27 240 грн - 3 405 грн).

13 березня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до апеляційного суду клопотання про відкриття апеляційного провадження в цій справі з наданням платіжного документа про доплату судового збору у розмірі 3 405 грн. У клопотанні банк зазначив, що він звернувся до суду з позовом, в якому заявив лише дві вимоги немайнового характеру, а саме: про виселення відповідачів (родини ОСОБА_5 ) та про зняття їх з реєстраційного обліку. Отже, за подання апеляційної скарги в цій справі підлягає сплаті судовий збір у розмірі 6 810 грн (2 270 грн х 2 х 150 %). При поданні апеляційної скарги банк сплатив судовий збір у розмірі 3 405 грн, тому він здійснює доплату 3 405 грн (6 810 грн - 3 405 грн). Враховуючи наведене, заявник вказав на безпідставність вимоги апеляційного суду щодо сплати судового збору відносно кожного відповідача, якого він просить виселити та зняти з місця реєстрації.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 грудня 2022 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що посилання заявника на те, що ним було заявлено лише дві вимоги немайнового характеру, є безпідставними, оскільки під час розгляду справи судом переглядаються правові підстави для виселення та зняття з реєстрації кожної зазначеної в позовній заяві особи, отже, фактично АТ КБ «ПриватБанк» було заявлено 8 (вісім) немайнових позовних вимог. Крім того, підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. З наведеного випливає, що вимоги про сплату судового збору, вказані в ухвалі суду про залишення апеляційної скарги без руху, позивачем не виконані у встановлений судом строк. Оскільки заявник не усунув недоліки, то апеляційна скарга не оформлена відповідно до вимог статті 356 ЦПК України. З урахуванням наведеного апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 грудня 2022 року підлягає визнанню неподаною та поверненню з підстав, передбачених частиною другою статті 357 ЦПК України.

У квітні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося доВерховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк звернувся до суду з позовом, в якому заявив лише дві вимоги немайнового характеру, а саме - про виселення відповідачів (родини ОСОБА_5 ) та про зняття їх з реєстраційного обліку. За подання позовної заяви ним було сплачено 4 540 грн (2 270 грн х 2). Під час розгляду справи в суді першої інстанції позовні вимоги не змінювалися. Отже, за подання апеляційної скарги в цій справі підлягає сплаті судовий збір у розмірі 6 810 грн (2 270 грн х 2 х 150 %). Апеляційний суд безпідставно поклав на нього обов`язок зі сплати судового збору за вісім немайнових позовних вимог.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Подільського районного суду м. Києва.

У травні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - служба у справах дітей Подільського району у м. Києві, про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2023 року вищевказану справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного

суду у складі Верховного Суду з посиланням на частину другу статті 403 ЦПК України, колегія суддів вважала, що необхідно відступити від правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленій постанові Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 755/8493/16, провадження № 61-33855св18.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 356 ЦПК України, відповідно до пункту 3 частини четвертої якої до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру юридичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У постанові Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2018 року у справі № 755/8493/16, провадження № 61-33855св18,вказано, що «Верховний Суд в оцінці доводів касаційної скарги врахував, що Апеляційний суд міста Києва відповідно до матеріалів справи керувався тим, що, звертаючись з цим позовом до суду, ПАТ «Ощадбанк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки після вирішення вимоги про виконання основного зобов`язання (немайнова вимога) та виселити Особа-1, Особа-2, Особа-3 (три немайнових вимоги). У випадках, якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час подання позову розмір судового збору, що підлягав до сплати при поданні позову, складав 5 512 грн (1 378 грн х 4), відповідно, за подачу апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року у цій справі в Апеляційному суді міста Києва підлягає справлянню сума судового збору у розмірі 6 063, 20 грн. Оскільки заявником сплачено лише 1 515, 80 грн, йому необхідно доплатити 4 547, 40 грн. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час пред`явлення позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно з підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подачі апеляційної скарги), розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Наведена норма закону не містить положення про те, що розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду має обраховуватись виходячи із суми фактично сплаченого судового збору. Така ставка має бути обрахованою відповідно до ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, і суд апеляційної інстанції обґрунтовано відповідно до вимог наведеного правила Закону здійснив свій обрахунок розміру судового збору. Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані».

За змістом вказаної постанови колегія судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду погодилася з висновками апеляційного суду про те, що виселення кожної зазначеної в позовній заяві особи є самостійною вимогою немайнового характеру, а тому судовий збір необхідно сплачувати окремо за кожну з таких вимог.

У справі, яка переглядається, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не погоджується з висновками колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у раніше ухваленій постанові від 06 грудня 2018 року у справі № 755/8493/16, провадження № 61-33855св18, про те, що виселення кожної зазначеної в позовній заяві особи є самостійною вимогою немайнового характеру, а тому судовий збір необхідно сплачувати окремо за кожну з таких вимог, та вважає за необхідне переглянути їх (відступити від них) з огляду на таке.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зі змісту поданого АТ КБ «ПриватБанк» у цій справі позову вбачається, що банк заявив дві позовні вимоги немайнового характеру (про виселення осіб та про зняття їх з реєстраційного обліку), за які, після усунення позивачем недоліків, й був сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, а не вісім, як про це помилково зазначив суд апеляційної інстанції, так як правові підстави для виселення та зняття з реєстрації є загальними для всіх осіб, які мешкають у спірному житлі.

Таким чином, вимога про виселення всіх мешканців з житла є однією матеріально-правовою вимогою немайнового характеру, так як обставини, якими позивач обґрунтовує таку вимогу, стосуються одного і того ж порушеного права та охоронюваного законом інтересу, - безпідставного зайняття житлового приміщення. Те саме стосується й вимоги про зняття всіх осіб, які мешкають у спірному житлі, з реєстраційного обліку.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 712/302/17, провадження № 61-31983св18, в якій при розрахунку судового збору колегія судів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходила із того, що за подання позовної заяви про виселення трьох осіб з житлового приміщення підлягає сплаті судовий збір як за одну вимогу немайнового характеру.

Наведене свідчить про наявність різної судової практики Верховного Суду при вирішенні питання щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухваленого за результатами розгляду спору про виселення осіб із житлового приміщення.

На думку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, вирішення наведених вище правових питань має важливе значення, оскільки в цілому ряді судових рішень самого Верховного Суду, в яких вирішувалося питання про відкриття касаційного провадження, цей суд по-різному розраховував судовий збір за подання касаційних скарг у справах за позовами про виселення.

Зокрема, в ухвалах Верховного Суду від 28 січня 2022 року у справі № 756/402/16-ц (провадження № 61-709ск22), від 03 лютого 2022 року у справі № 16/1554/19 (провадження № 61-1462ск22), від 04 лютого 2022 року у справі № 208/4998/16 (провадження № 61-1852ск22), від 20 липня 2022 року у справі № 199/544/20 (провадження № 61-6662ск22), від 01 серпня 2022 року у справі № 450/3108/20 (провадження № 61-6814ск22), від 08 вересня 2022 року у справі № 756/308/21 (провадження № 61-8439ск22), від 28 грудня 2022 року у справі № 521/12118/20 (провадження № 61-13179ск22), від 07 лютого 2023 року у справі № 2034/3226/2012 (провадження № 61-1461ск23), від 29 березня 2023 року у справі № 501/2332/21 (провадження №ь 61-3396ск23), від 04 квітня 2023 року у справі № 750/5384/22 (провадження № 61-4135ск23), від 06 квітня 2023 року у справах № 686/26809/21 (провадження № 61-4854ск23) і № 686/26809/21 (провадження № 61-4854ск23), від 17 квітня 2023 року у справі № 759/22943/21 (провадження № 61-4855ск23), від 20 квітня 2023 року у справі № 496/5343/18 (провадження № 61-5351ск23), від 25 квітня 2023 року у справі № 296/4565/17 (провадження № 61-5276ск23), від 26 квітня 2023 року у справі № 521/12118/20 (провадження № 61-5070ск23), від 01 травня 2023 року у справі № 751/9851/21 (провадження № 61-5713ск23), від 24 травня 2023 року у справі № 175/17/23 (провадження № 61-7603ск23) суд, залишаючи касаційну скаргу без руху, виходив із того, що за подання позовної заяви про виселення кількох осіб з житлового приміщення судовий збір підлягає сплаті як за одну вимогу немайнового характеру.

При цьому в ухвалах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 357/8500/20 (провадження № 61-12619ск21), від 13 серпня 2021 року у справі № 205/4229/16 (провадження № 61-13223ск21), від 18 травня 2022 року у справі № 208/5423/19 (провадження № 61-4199ск22), від 27 травня 2022 року у справі № 336/3983/18 (провадження № 61-4591ск22), від 22 липня 2022 року у справах № 758/6004/17 (провадження № 61-6388ск22) і № 758/6004/17 (провадження № 61-6388ск22), від 13 жовтня 2022 року у справі № 127/30571/21 (провадження № 61-9979ск22), від 26 грудня 2022 року у справі № 522/10609/18 (провадження № 61-12519ск22), від 12 січня 2023 року у справі № 686/2362/22 (провадження № 61-552ск23), від 03 лютого 2023 року у справі № 522/10609/18 (провадження № 61-12519ск22), від 27 березня 2023 року у справі № 461/2151/20 (провадження № 61-3978ск23), від 24 травня 2023 року у справі № 308/11827/20 (провадження № 61-6970ск23) суд, залишаючи касаційну скаргу без руху, виходив із того, що виселення кожної зазначеної в позовній заяві особи є самостійною вимогою немайнового характеру, а тому судовий збір необхідно сплачувати окремо за кожну з таких вимог.

Отже, наведене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних судових палатах Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду принципово різного підходу до розуміння і тлумачення норм процесуального права у подібних правовідносинах, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.

З огляду на викладене, касаційна скарга АТ КБ«ПриватБанк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними

у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - служба у справах дітей Подільського району у м. Києві, про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий Б. І. Гулько

Судді: А. І. Грушицький

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

С. О. Погрібний

І. М. Фаловська

М. Є. Червинська