Справа № 646/1812/23
№ провадження 2-о/646/67/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.23р. м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Благої І.С.,

за участю секретаря судового засідання Федоровської Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент реєстрації Харківської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

05.05.2023р. до Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшла вказана заява, сформована представником заявника ОСОБА_1 , адвокатом Гофєльд Г.С., в системі «Електронний суд» 04.05.2023р. У поданій заяві представник заявника просить суд встановити факт належності ОСОБА_1 на праві приватної власності 68/100 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу Н4-187, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого 03.04.1996 р. Харківською товарною біржею.

В обґрунтування заяви зазначено, що 03.04.1996р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір Н4-187 купівлі-продажу 68/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями: літ. А-1, сарай Б, З, К, льох В, Л, вбиральня Д, І, огорожа № 1-8, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був зареєстрований Харківською товарною біржею на підставі Закону України «Про товарну біржу». Положеннями п. 10 договору передбачено, що подальшого його нотаріального посвідчення не вимагається. Цей пункт було включено до договору відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Договір купівлі-продажу був зареєстрований у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». На даний час заявник не має змоги засвідчити договір купівлі - продажу у нотаріальній формі у зв`язку зі смертю продавця, тому змушений звернутися до суду з заявою про встановлення юридичного факту належності йому на праві власності вказаного житлового будинку. Станом на 1996 рік діюче законодавство України передбачало, крім нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, право на оформлення договорів-купівлі на товарній біржі у передбаченому законом порядку. З 19.04.1996р. і по теперішній час заявник відкрито володіє належним йому на підставі зазначеного договору будинком, де й проживає. Однак через зміни законодавства на цей час через відсутність нотаріального посвідчення договору, неможливо розпорядитись належним йому майном.

В судове засідання заявник та його представниця не з`явились. Представниця заявника подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі заявника.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 03.04.1996р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу № Н4-187, за умовами якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав, 68/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями: літ. А-1, сарай Б, З, К, льох В, Л, вбиральня Д, І, огорожа № 1-8, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір було зареєстровано на Харківській товарній біржі.

Положеннями п.10 договору визначено, що, згідно з вимогами ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають.

Пунктом 11 договору визначено, що він підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації.

19.04.1996р. вказаний договір був зареєстрований Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про що зроблено запис в реєстрову книгу за №1822.

Відповідно до п.7 договору, продавець зобов`язується звільнити об`єкт нерухомості та надати його покупцю не пізніше 15.04.1996р.

Згідно з даними Домової книги на житловий будинок АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 проживає за вказаною адресою з 15.03.1996 р.

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 02-08006-2020 від 11.08.2020р. підтверджується реєстрація ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У Технічному паспорті на будинок АДРЕСА_1 , виготовленому Харківським міським бюро технічної інвентаризації 29.05.2008р., ОСОБА_1 зазначений як власник.

Отже, сторони повністю виконали умови договору купівлі продажу, зареєстрованого 03.04.1996р. на Харківській товарній біржі.

Однак на даний час заявник не може розпорядитися належним йому на праві власності майном у зв`язку із відсутністю нотаріального посвідчення вищевказаного договору. При цьому, згідно з доводами заяви, продавець за договором, ОСОБА_2 , помер.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

На момент укладання біржової угоди, яка є предметом судового розгляду, спірні правовідносини регулювались нормами ЦК УРСР (1963р).

Згідно зі ст.153 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалось, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Натомість ч.2 ст.47 ЦК УРСР передбачалось, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом.

Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996 за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

При цьому, відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК УРСР та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права щодо необхідності нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу житлових будинків, укладених на товарній біржі.

Зі змісту договору №Н4-187 від 03.04.1996р. вбачається, що він укладений згідно з вимогами ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Харківській товарній біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав та був зареєстрований у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Отже, зареєструвавши вказаний договір у відповідному бюро технічної інвентаризації, держава тим самим визнала право власності на 68/100 частин будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Таким чином, з урахуванням того, що договір не було нотаріально посвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», сторони договору домовилися щодо всіх його істотних умов, повністю їх виконали, дотримались процедури державної реєстрації переходу права власності на об`єкт купівлі-продажу, що свідчить про реальність та дійсність такого правочину, а також належні правові підстави набуття заявником у власність спірного житлового будинку.

Разом з тим, відсутність нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу, укладеного 03.04.1996р., свідчить про наявність підстав для захисту порушеного права заявника, який не має можливості розпорядитися своїм майном на власний розсуд.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України - справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

З огляду на вищевикладене у сукупності, суд вважає, що заявником надані належні та достатні докази на підтвердження факту укладення 03.04.1996р. договору купівлі-продажу житлового будинку, його виконання та обставин, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для встановлення факту належності вищевказаного нерухомого майна на праві приватної власності за заявником на підставі вищевказаного договору, зареєстрованого на товарній біржі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 128, 153,224 ЦК УРСР, ст. 220 ЦК України, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст.ст. 4, 12, 13, 141, 263, 265, 293, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на праві приватної власності 68/100 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу Н4-187, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованого 03.04.1996 р. на Харківській товарній біржі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.05.2023р.

Суддя І.С. Блага