Ухвала

28 червня 2023 року

м. Київ

справа № 335/10251/20

провадження № 61-10106св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - держава Україна в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України,

вирішуючи питання про самовідвід суддів Гулейкова Ігоря Юрійовича, Ступак Ольги В`ячеславівни від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що державою Україна порушено її права на доступ до правосуддя, яке обумовлене безпідставним зупиненням ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року у справі № 335/1896/15-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») про встановлення факту порушення права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яким її позовні вимоги було задоволено частково.

Вказувала, що суд порушив строки розгляду справи, оскільки розглядав її у касаційному порядку два роки замість одного місяця. За час перебування справи на розгляді у суді касаційної інстанції активи ПАТ «Банк Форум» були продані, а юридичну особу банку припинено. Держава у свою чергу не виявила свою владу для впливу на судову систему, для організації її роботи так, щоб у кожній конкретній справі, зокрема й у справі № 335/1896/15-ц, гарантія держави щодо здійснення справедливого судочинства упродовж розумного строку та гарантія обов`язкового виконання судового рішення, яке є складовою права на справедливий судовий захист, не були ілюзорними.

Позивач вважала, що внаслідок зазначеного було порушено її право на судовий захист, складовою якого є обов`язкове виконання рішення суду, що набрало законної сили, внаслідок чого їй завдано майнові збитки у розмірі нестягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1 144 998,56 грн та моральної шкоди в сумі 10 000 грн, які вона могла б реально одержати, якби держава Україна не порушила її право на судовий захист. Крім того, внаслідок безпідставного зупинення виконання вказаного судового рішення та тривалого розгляду справи, інфляційні втрати за період з 22 травня 2017 року до 09 травня 2021 року складають 386 924,52 грн.

Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, майнову шкоду у розмірі 1 154 998,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 386 924,52 грн та 1 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

від 25 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 07 вересня 2022 року, у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

від 25 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 07 вересня 2022 року, в якій просила їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі.

У грудні 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

У лютому 2023 року суддя Білоконь О. В. заявила про свій самовідвід з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2023 року заяву про самовідвід судді Білоконь О. В. задоволено. Відведено суддю Білоконь О. В. від розгляду справи № 335/10251/20.

Протоколом повторного розподілу справи між суддями Верховного Суду

від 27 лютого 2023 року суддею-доповідачем у справі визначено суддю Шиповича В. В.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 13 квітня 2023 року, для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 07 вересня

2022 року у справі № 335/10251/20 суддями, які входять до складу колегії, визначені: Синельников Є. В., Осіян О. М., Сакара Н. Ю., Хопта С. Ф.

У квітні 2023 року судді Синельников Є. В. та Хопта С. Ф. заявили про свій самовідвід з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36

ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2023 року заяви про самовідвід суддів Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. задоволено. Передано цивільну справу

№ 335/10251/20 для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 20 квітня 2023 року замість суддів Синельникова Є. В. та Хопти С. Ф. суддями, які входять до складу колегії, визначені Гулейков І. Ю. та

Ступак О. В.

Судді Гулейков І. Ю. та Ступак О. В. заявили про свій самовідвід із підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України, посилаючись на те, що ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі

№ 335/1896/15 (провадження № 61-15435ск21) колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про зміну способу виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про встановлення факту порушення права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Отже, приймали участь та ухвалювали рішення у справі

№ 335/1896/15, з розглядом якої ОСОБА_1 пов`язує відшкодування шкоди, про що пред`явила позов до держави Україна у справі

№ 335/10251/20.

Вирішуючи питання про самовідвід суддів Гулейкова І. Ю. та Ступак О. В., Верховний Суд виходить з наступного.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37

ЦПК України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші підстави, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня

2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З метою недопущення сумніву сторін в об`єктивності і неупередженості суддів та суду у розгляді справи № 335/10251/20, враховуючи, що судді Гулейков І. Ю. та Ступак О. В. приймали участь та ухвалювали рішення у справі № 335/1896/15, з розглядом якої ОСОБА_1 пов`язує відшкодування шкоди у даній справі, та заявили про свій самовідвід, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заявленого суддями Гулейковим І. Ю. та Ступак О. В самовідводу.

Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід суддів Гулейкова Ігоря Юрійовича, Ступак Ольги В`ячеславівни у справі № 335/10251/20 задовольнити.

Передати цивільну справу № 335/10251/20 для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. В. Шипович І. Ю. Гулейков О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак