Справа №519/24/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.04.2023 м. Южне
Южний міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді Барановської З.І., секретаря Гнатюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна
Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 11.01.2023 відкрито провадження у даній справі та розгляд справи здійснено у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у її відсутність до суду не надходила.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16.03.2005 (а.с.6-7).
Рішенням Южного міського суду Одеської області від 20.09.2012 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірваний (а.с.19-19зв).

Згідно довідки про склад сім`ї від 27.10.2022 за вищевказаною адресою зареєстровані: позивач, відповідачка та їх діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.15).

Позивач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 з вересня 2012 року, що підтверджується копією акту про проживання від 13.03.2017 та актом №1 про фактично проживаючих від 19.01.2022 (а.с.16,18).

15.09.2022 позивачем було направлено до відповідачки лист з вимогою про повернення суми боргу у розмірі 37200,67 грн., що підтверджується копією відповідного листа, що знаходиться в матеріалах справи.

На підтвердження понесених витрат на оплату комунальних послуг, позивачем надано до суду копії розрахункових листів та квитанцій, а саме, що ним було сплачено 4075,40 грн. за постачання газу ТОВ «Одесагаз-Постачання», 1640,80 грн. за електропостачання ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», квартплату в розмірі 3196,89 грн., послуги за постачання води 6740,71 грн., послуги з ТБВ 5907,40 грн., послуги з теплопостачання 14155 грн., а всього на суму 35716,20 грн. (а.с.12-14).

Встановивши, що у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві одноосібної власності позивачу, зареєстровані та фактично проживають відповідачка та двоє дітей, відтак вони є споживачами житлово-комунальних послуг, а вартість таких послуг сплачена лише позивачем, доказів їх сплати або компенсації їх частини позивачу відповідачкою до суду не надано.

Згідно із частинами першою, третьою та четвертою статті 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до житлового будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої та другої статті 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За приписами статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно із ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Як зазначено в п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач, це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Аналіз змісту вказаних положень законодавства свідчить, що індивідуальний споживач, який не є співвласником квартири (житлового будинку), якщо він там проживає та/або зареєстрований, і фактично користується житлово-комунальними послугами, та є членом сім`ї наймача (у т.ч. колишнім), з яким встановленого житловий сервітут, однак відмовляється брати участь у їх сплаті або компенсувати їх частину власнику такої нерухомості, є належним відповідачем за позовом особи, яка понесла такі витрати або планує їх понести в майбутньому, та повинен нести обов`язок зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг.

Аналогічний за своєю суттю висновок, щодо необхідності стягнення половини вартості витрат, понесених власником на утримання майна з особи, яка зареєстрована та/або проживає в такому житлі, проте не є його співвласником, викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 218 року у справі № 199/5747/16-ц (провадження № 61-24238св18), а також в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 522/8599/15-ц (провадження № 61-18382св18) та від 12 листопада 2018 року у справі № 711/9300/16-ц (провадження № 61-29573св18).

Так, у ході судового розгляду справи було встановлено, що позивач є одноособовим власником квартири. Відповідачка зареєстрована і проживає у квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вселилася у будинок як член сім`ї власника, а саме дружина та є споживачем житлово-комунальних послуг.

Таким чином, відповідачка повинна компенсувати 1/4 частину понесених позивачем витрат на оплату житлово-комунальних послуг, з огляду на кількість зареєстрованих та проживаючих у вказаній квартирі осіб. Розмір понесених позивачем витрат, відповідачкою не спростовано.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1/4 частини витрат, понесених останнім на оплату житлово-комунальних послуг, а саме 8929,05 (35716,2 : 4) грн.

Інші заявлені позивачем до стягнення з відповідачки сум сплати житлово-комунальних послуг стягненню не підлягають, так як вони не підтверджені належними та допустимими доказами, що зазначені витрати понесені саме позивачем, та відповідно у позивача виникло право на їх відшкодування.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., тому на користь останнього з відповідачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 238,20 (8929,05х992,4:37200,67) грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 259, 263, 264, 268, 280-282, 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на утримання майна в розмірі 8929,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 238,20 грн.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП та паспортні дані суду невідомо.

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І. Барановська