Дата документу 24.05.2023
Справа № 334/4920/21
Провадження № 2/334/1743/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Коваль К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення суми,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 54 987,31 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 2270 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідач, в свою чергу, споживає вказані послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони.

Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону, а послуга з централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) постійно, проте відповідачем не виконувався обов`язок по оплаті за надані комунальні послуги.

Відповідач у відзиві на позов заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вказавши на те, що на її ім`я оформлений особовий рахунок, проте вона ніколи не проживала у цій квартирі, адже є сиротою і її батьки померли, а вона проживала і проживає із своїм опікуном ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Фактично за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач лише зареєстрована в порядку, визначеному законодавством, що регулює захист дітей, які залишились без батьківської опіки. Однак ніколи там не проживала. Також просила суд застосувати строки позовної давності.

Позивач у своїх поясненнях заперечив проти доводів відповідача щодо не проживання, вказавши на те, що на ім`я відповідача відкрито рахунок № НОМЕР_1 за яким і здійснювалось нарахування. Крім того, відповідачем не дотримано вимоги, встановлені Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії стосовно порядку повідомлення споживачем про факт своєї відсутності.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою суду від 13.07.2021 року відкрито спрощене провадження у справі..

18.08.2021 року заочним рішенням суду позов концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Ухвалою суду від 08.05.2023 року задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2021 року у справі №334/4920/21, справу призначено до розгляду у судове засідання на 24.05.2023 року.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Позивач не забезпечив явку свого представника у судове засідання.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.

Позивач є виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії для централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) у житловий будинок у якому розташована квартира, у якій зареєстрований відповідач.

Відповідач зареєстрований адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із довідкою філії концерну «Міські теплові мережі» особовий рахунок № НОМЕР_1 оформлений на відповідача.

Власником 53/100 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 . Інші 47/100 вказаної квартири перебувають у комунальній власності.

Ордер на користування квартирою, видано у 1979 році, тобто ще до народження відповідача, але він не зберігся.

Жодного договору найму чи іншого документу, який би засвідчував факт того, що відповідач є наймачем 47/100 квартири суду не надано. Як і не надано документів, які слугували підставою для оформлення особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я відповідача (заява відповідача, договір із позивачем тощо).

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У частині сьомій статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За приписами п. 1 частини 2 статті 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач дійсно є споживачем його послуг в розумінні спеціалізованогоЗакону України «Про житлово-комунальні послуги», тобто є власником чи користувачем приміщення, а з урахуванням обставин, які вказано відповідачем (її статус сироти, проживання із опікуном) суд критично відноситься до довідки позивача про відкриття рахунку на ім`я відповідача за відсутності інших доказів вчинення саме відповідачем необхідних для цього дій.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволені позову концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення суми у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 29.05.2023 року.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін