справа № 759/2507/23 головуючий у суді І інстанції Горбенко Н.О.
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

18 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І..

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд іншого суду у межах розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 04 липня 2023 року засобами електронного зв`язку направив апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Для забезпечення апеляційного розгляду, перевірки обставин справи, дотримання строків на апеляційне оскарження, перевірки правових підстав для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, Київським апеляційним судом ухвалою від 06 липня 2023 року було витребувано в суду першої інстанції матеріали цивільної справи №759/2507/23.

13 липня 2023 року вказана цивільна справа надійшла на адресу Київського апеляційного суду.

17 липня 2023 року вказана цивільна справа передана судді-доповідачу.

Проте апеляційну скаргу не може бути прийнято до розгляду апеляційним судом, виходячи з такого.

У статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За правовою позицією Конституційного Суду України положення пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, визначених законом, необхідно розуміти так, що у цивільному процесі апеляційному оскарженню підлягають ухвали за винятком випадків, коли таке оскарження заборонено законом (абзац сьомий підпункту 3.2 пункту З мотивувальної частини Рішення від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, абзац четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010, абзац четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 08 липня 2010 року № 18-рп/2010).

Законом України від 15.01.2020 року № 460-IX Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ, який набрав чинності 08.02.2020 року, внесено зміни до статті 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Статтею 353 ЦПК України передбачено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у частині пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18) зроблено висновок, що «право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення».

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд іншого суду, яка не передбачена переліком, наведеним в ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд іншого суду не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду щодо суті спору й окремо від цього рішення. Оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду щодо суті спору.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Таким чином, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд іншого судувідповідно до ст.353 ЦПК України не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів слід повернути особі, яка подала апеляційну скаргу, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте, такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Таке судове рішення не перешкоджає апелянту подати до суду апеляційну скаргу на рішення суду з викладенням заперечень на ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд іншого суду у даній справі.

Керуючись п. 4 ч. 5 ст. 357, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - повернути особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова