Постанова

Іменем України

03 липня 2023 року

м. Київ

справа № 175/4639/19

провадження № 61-11582сво21

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Погрібного С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

треті особи: Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А. від 15 червня 2021 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25 червня 2021 року),

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (який у подальшому було уточнено) до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), треті особи: Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «Фінілон»), про розірвання договорів та стягнення грошових коштів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним та відповідачем у 2013 - 2014 роках було укладено ряд депозитних договорів. 13 травня 2014 року він звертався до центрального відділення АТ КБ «ПриватБанк» із заявами про розірвання договорів вкладів і виплату належних йому коштів. Однак на такі заяви банк не відреагував, грошових коштів не повернув. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив розірвати:

депозитний договір № SAMDN85531 від 23 травня 2013 року, вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_1 , та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 2 489,27 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 січня 2014 року до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3 % (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні повні 3 роки до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів) у національній валюті за останній повний рік до дня ухвалення судом рішення;

депозитний договір № SAMDN2236 від 16 травня 2013 року, Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_2 , та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 17 429,39 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 січня 2014 року до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3 % річних (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору;

депозитний договір № SAMDN0419 від 15 травня 2013 року, Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_3 , та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору у розмірі 17 424,82 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 січня 2014 року до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3 % річних (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору;

депозитний договір № SAMDN6282 від 08 травня 2013 року, вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_4 , та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 17 468 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 січня 2014 року до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3 % (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору;

депозитний договір № SAMDN6878 від 05 листопада 2013 року, Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_5 , та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 17 157,17 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 січня 2014 року до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3 % річних (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору;

депозитний договір № SAMDN8284 від 06 листопада 2013 року, Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_6 , та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 17 118,47 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 січня 2014 року до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3% річних (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору;

депозитний договір № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року, вклад «Приват-вклад» (початковий строк дії договору 366 днів) з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_7 , та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 140 742,79 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 квітня 2014 року до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3 % (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору;

депозитний договір № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року, вклад «Приват-вклад» (початковий строк дії договору 366 днів) з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_8 , та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 482 367,13 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 квітня 2014 року до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3 % річних (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь грошові кошти, які раніше на підставі договору банківського рахунка № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року обліковувалися на картковому рахунку № НОМЕР_9 , картка «PLATINUM Бесплатная» (строк дії картки до 31 жовтня 2014 року): станом на 01 квітня 2014 року у валюті картки у сумі 113 403,90 дол. США; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» (після завершення дії строку зазначеної картки - 31 жовтня 2014 року) за період з 01 листопада 2014 року до 03 травня 2017 року (включно) за процентною ставкою 1 % річних «На вимогу» та з 04 травня 2017 року (включно) до дня ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за процентною ставкою 0,01 % річних «До запиту»; 3 % річних (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунка) за останні 3 повні роки до дня ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення прав споживачів банківських послуг шляхом блокування карткового рахунку) у національній валюті за останній повний рік до дня ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів;

стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь грошові кошти, які раніше на підставі договору банківського рахунка № SAMDN0582 від 24 квітня 2012 року обліковувалися на картковому рахунку № НОМЕР_10 , картка «CLASSIC DEBET VIP» (строк дії картки до 30 квітня 2014 року): станом на 01 квітня 2014 року у валюті картки у сумі 61 312,51 грн; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» (після завершення дії строку зазначеної картки - 30 квітня 2014 року) за період з 01 травня 2014 року до 03 травня 2017 року (включно) за процентною ставкою 1 % річних «На вимогу» та з 04 травня 2017 року (включно) до дня ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за процентною ставкою 0,01 % річних «До запиту»; 3 % (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунка) карткового рахунка за останні 3 повні роки до дня ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; інфляційні втрати (підстава - частина друга статті 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунка) до дня ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення прав споживачів банківських послуг шляхом блокування карткового рахунка) у національній валюті за останній повний рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Розірвано депозитний договір № SAMDN85531 від 23 травня 2013 року, вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк», і стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 2 489,27 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 січня 2014 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 833,92 дол. США; 3 % (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті за останні 3 роки з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в сумі 224,03 дол. США; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній рік з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 68 775,79 грн.

Розірвано депозитний договір № SAMDN2236 від 16 травня 2013 року, Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк», та стягнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 17 429,39 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 січня 2014 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 5 833,43 дол. США; 3 % (підстава частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 роки з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 1 568,64 дол. США; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній рік з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 481 554,87 грн.

Розірвано депозитний договір № SAMDN0419 від 15 травня 2013 року, Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) НОМЕР_3 , укладений між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк», та стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 17 424,82 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 січня 2014 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 5 780,52 дол. США; 3 % (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 1 568,23 дол. США; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 рок в розмірі 481428,50 грн.

Розірвано депозитний договір № SAMDN6282 від 08 травня 2013 року, Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_4 , укладений між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк», та стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 17 468 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 січня 2014 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 5 852,25 дол. США; 3 % (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні повні 3 роки з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 1 572,12 дол. США; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 482 621,62 грн.

Розірвано депозитний договір № SAMDN6878 від 05 листопада 2013 року, Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_5 , укладений між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк», та стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 17 156,17 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 січня 2014 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 5 747,76 дол. США; 3 % (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 1 544,05 дол. США; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 474 006,10 грн.

Розірвано депозитний договір № SAMDN8284 від 06 листопада 2013 року, Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_6 , укладений між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк», та стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 17 118,47 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 січня 2014 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 5 736,67 дол. США; 3 % (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 1 540,66 дол. США, неустойку (підстава частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 472 964,49 грн.

Розірвано депозитний договір № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року, Вклад «Приват-вклад» (початковий строк дії договору 366 днів) з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_7 , укладений між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом оформлення (мовою оригіналу) «Заявления № SAMDNWFD800 Вклад «Приват-Вклад», та стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 140 742,79 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 квітня 2014 року до 01 квітня 2020 року у розмірі 17 207,67 дол. США; 3 % (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 12 666,85 дол. США, неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України») у національній валюті за останній повний рік з 01 квітня 2019 року по 01 квітня 2020 року в розмірі 3 888 568,47 грн.

Розірвано депозитний договір № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року, вклад «Приват-вклад» (початковий строк дії договору 366 днів) з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_8 , укладений між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом оформлення (мовою оригіналу) «Заявления № SAMDNWFD000 Вклад «Приват-Вклад», та стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у валюті договору в розмірі 482 367,13 дол. США; проценти у валюті договору за період з 01 квітня 2014 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 59 078,43 дол. США; 3 % (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 43 413,04 дол. США; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 13 327 273,20 грн.

Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які раніше на підставі договору банківського рахунка № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року обліковувалися на картковому рахунку № НОМЕР_9 , картка «PLATINUM Бесплатная» (строк дії картки до 31 жовтня 2014 року): станом на 01 квітня 2014 року у валюті картки в сумі 113 403,90 дол. США; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» (після завершення дії строку зазначеної картки - 31 жовтня 2014 року) за період з 01 листопада 2014 року до 03 травня 2017 року (включно) за процентною ставкою 1% річних «На вимогу» та з 04 травня 2017 року (включно) по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за процентною ставкою 0,01 % річних «До запиту» у розмірі 2 876,68 дол. США; 3% (підстава -частина друга статті 625 ЦК України) за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунку) за останні 3 повні роки з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 10 206,35 дол. США; неустойку (підстава - частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів») за порушення прав споживачів банківських послуг шляхом блокування карткового рахунку) у національній валюті за останній повний рік з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 3 133 390,79 грн.

Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які раніше на підставі договору банківського рахунка № SAMDN0582 від 24 квітня 2012 року обліковувалися на картковому рахунку № НОМЕР_10 , картка «CLASSIC DEBET VIP» (строк дії картки 30 квітня 2014 року): станом на 01 квітня 2014 року у валюті картки в сумі 61 312,51 грн; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» (після завершення дії строку зазначеної картки - 30 квітня 2014 року) за період з 01 травня 2014 року до 03 травня 2017 року за процентною ставкою 1 % річних «На вимогу» та з 04 травня 2017 року (включно) до дня ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за процентною ставкою 0,01 % річних «До запиту» у розмірі 1 862,79 грн; 3 % (підстава - частина друга статті 625 ЦК України) у валюті за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунка) карткового рахунка за останні 3 повні роки з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 5 518,13 грн; інфляційні втрати (підстава - частина друга статті 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунку) з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 94 069,34 грн; неустойку (підстава - частина п`ята стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення прав споживачів банківських послуг шляхом блокування карткового рахунка) у національній валюті за останній повний рік з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року у розмірі 61 312,51 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами було укладено вісім депозитних договорів та два договори карткового рахунка з істотними умовами відповідно до типових публічних договорів приєднання АТ КБ «ПриватБанк». Факт їх укладення та внесення позивачем грошових коштів на депозитні рахунки підтверджується листом Національного банку України від 11 грудня 2019 року № 18-0007/64575/БТ, доданим до нього «Звітом про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625), електронною банківською випискою за всіма договорами позивача, засвідченою 21 січня 2020 року головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» та мокрою печаткою банку.

Місцевий суд зазначив, що банк не виконав зобов`язання за договорами банківських вкладів та договорами карткового рахунка, кошти позивачу не повернув, за що відповідач повинен нести відповідальність, передбачену законом та умовами договорів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню суми за договорами банківських вкладів разом з нарахованими відсотками за користування грошовими коштами позивача станом на 01 квітня 2014 року, тобто станом на дату припинення нарахування банком відсотків за депозитними договорами. Крім того, враховуючи автоматичну пролонгацію дії договорів, а також те, що на вимогу позивача повернути йому суми вкладів відповідач коштів не повернув і продовжував користуватися ними, не нараховуючи відсотків, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за період з 01 травня 2014 року до 01 квітня 2020 року, розраховані згідно з наданими банком відсотковими ставками за відповідні періоди.

Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача кошти за договором банківського рахунка № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року (картковий рахунок № НОМЕР_9 , картка «PLATINUM Бесплатная», строк дії картки до 31 жовтня 2014 року) проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту», нараховані після завершення дії строку зазначеної картки за період з 01 листопада 2014 року до 01 квітня 2020 року, проценти розраховані відповідно до наданих відповідачем відсоткових ставок за відповідні періоди; кошти за договором банківського рахунка № SAMDN0582 від 24 квітня 2012 року (картковий рахунок № НОМЕР_10 , картка «CLASSIC DЕBET VIP», строк дії картки 30 квітня 2014 року), проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою до запиту, після завершення строку дії картки за період з 01 травня 2014 року до 01 квітня 2020 року, проценти розраховані відповідно до наданих відповідачем відсоткових ставок за відповідні періоди.

З урахуванням заяви представника відповідача про застосування позовної давності до нарахувань згідно з частиною другою статті 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню 3 % річних за порушення грошового зобов`язання з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року у валюті зазначених договорів (карток).

Вкладник за договором депозиту та карткового рахунка є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, а тому повинен сплатити передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пеню в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Також місцевий суд дійшов висновку про нікчемність договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «ФК «Фінілон»

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2021 року (з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 25 червня 2021 року) апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 118 763,40 дол. США та 3 193 818,95 грн, а саме за договором банківського рахунка № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року - 118 763,40 дол. США; за договором банківського рахунка № SAMDN0582 від 24 грудня 2012 року - 3 193 818,95 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення коштів за депозитними договорами та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом.

У матеріалах справи міститься інформація про всі чинні станом на 01 квітня 2014 року депозитні договори, які укладені з позивачем і є предметом цього позову. Однак станом на час звернення позивача до банку та на час ухвалення судового рішення суду першої інстанції позивач не надав доказів на підтвердження укладення між сторонами договорів банківського вкладу, внесення грошових коштів, знаходження на вказаних рахунках коштів та продовження існування договірних відносин між сторонами.

З огляду на викладене апеляційний суд не погодився з доводами позивача та місцевого суду про врахування як доказу облікування коштів на рахунках ОСОБА_1 витягу зі «Звіту про концентрацію ризиків з пасивними операціями банку» ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року, наданого Національним банком України.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційних скарг

У липні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2021 року, у якій просить скасувати зазначену постанову в частині задоволення позовних вимог та в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на пункти 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

У липні 2021 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2021 року, у якій заявник просить скасувати зазначену постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У жовтні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували б наявність заборгованості банку перед позивачем.

Узагальнені доводи додаткових пояснень

У червні 2022 року на адресу Верховного Суду надійшли додаткові пояснення АТ КБ «ПриватБанк», у яких банк вказує, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано констатували нікчемність договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «ФК «Фінілон».

У серпні 2022 року на адресу Верховного Суду електронною поштою надійшли додаткові пояснення АТ КБ «ПриватБанк», у яких банк вказує на відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення пені та відсотків, нарахованих після дати розірвання договорів банківських вкладів, які є предметом розгляду в цій справі, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17, яка є подібною за предметом позову та змістом позовних вимог.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду додаткові пояснення, у яких вказує, що судові рішення, ухвалені у справах № 201/6056/14-ц та № 201/3811/18, не містять жодних висновків щодо суті позову ОСОБА_1 в частині обґрунтованості чи необґрунтованості заявлених ним вимог про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів, тому, вирішуючи спір в цій частині, суд не має робити повторно висновків по суті спору чи ставити під сумнів висновки судів, зроблені при вирішенні аналогічних питань в іншій справі, що виключає порушення принципу верховенства права, зокрема принципу правової визначеності та остаточності судового рішення. У зв`язку з цим немає підстав для закриття провадження у справі, передбачених частиною третьою статті 255 ЦПК України, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені у цій справі, та підстави зазначені у справах № 201/6056/14-2 та № 201/3811/18, не є тотожними (аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі № 658/2938/20).

У листопаді 2022 року на адресу Верховного Суду електронною поштою надійшли додаткові пояснення АТ КБ «ПриватБанк», у яких заявник вказує на те, що суди не врахували, що з моменту розірвання договору про депозит припиняється нарахування передбачених договорами процентів, які підлягають стягненню за період з 01 березня 2014 року до 11 грудня 2014 року, починаючи з 12 грудня 2014 року права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду додаткові пояснення, у яких вказує, що, установивши, що позов у цій справі має принципово інші підстави (обставини справи), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі. Такий висновок є правильним, оскільки у попередніх справах: № 201/6056/14-2 та № 201/3811/18 на відміну від справи, що розглядається, позивач не посилався як на підставу позову на наявність «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк», яким підтверджується виникнення між сторонами правовідносин, що випливають з договору банківського вкладу.

У липні 2023 року на електронну адресу Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Бардаченко В. В. надійшли пояснення у справі, які аналогічні тим, що викладені в його касаційній скарзі.

Рух касаційних скарг в суді касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 175/4639/19 за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» та витребувано зазначену цивільну справу з Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 175/4639/19 за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 грудня 2021 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 березня 2023 року зазначену справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 травня 2023 року справу № 175/4639/19 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду Верховним Судом у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що між ОСОБА_1 і Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено вісім депозитних договорів та два договори банківського рахунка з істотними умовами відповідно до типових публічних договорів приєднання ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), а саме:

1) депозитний договір № SAMDN85531 від 23 травня 2013 року, вклад «Стандарт на 6 місяців з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_1 , за умовами якого станом на 01 квітня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами станом на березень 2014 року становила 2 489,27 дол. США;

2) депозитний договір № SAMDN2236 від 16 травня 2013 року, вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком по вкладу № НОМЕР_2 , за умовами якого станом на 01 квітня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами становила 17 429,39 дол. США;

3) депозитний договір № SAMDN0419 від 15 травня 2013 року, вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком по вкладу № НОМЕР_3 , за умовами якого станом на 01 квітня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами становила 17 424,82 дол. США;

4) депозитний договір № SAMDN6282 від 08 травня 2013 року, вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком по вкладу № НОМЕР_4 , за умовами якого станом на 01 квітня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами становила 17 468 дол. США;

5) депозитний договір № SAMDN6878 від 05 листопада 2013 року, за умовами якого станом на 01 квітня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами становила 17 156,17 дол. США;

6) депозитний договір № SAMDN8284 від 06 листопада 2013 року, за умовами якого станом на 01 квітня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами становила 17 118,47 дол. США;

7) депозитний договір № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року, вклад «Приват-вклад» з особовим рахунком № НОМЕР_11 , за умовами якого позивач уніс на цей особовий рахунок грошові кошти в початковій сумі 250 000 дол. США строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 4 % річних. Станом на 01 квітня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами становила 140 742,79 дол. США;

8) депозитний договір № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року, вклад «Приват-вклад» з особовим рахунком № НОМЕР_8 , за умовами якого позивач уніс на вказаний особовий рахунок 500 000 дол. США на 12 місяців з відсотковою ставкою 4 % річних. Станом на 01 квітня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами становила 482 367,13 дол. США.

9) договір банківського рахунка № SAMDN0582 від 24 квітня 2012 року (картка «PLATINUM» номер рахунку № НОМЕР_9 , строк дії картки до 31 жовтня 2014 року). На підтвердження укладення між сторонами вказаного договору позивач надав завірену ПАТ КБ «ПриватБанк» виписку з особового рахунка № НОМЕР_9 , відповідно до якої залишок на рахунку станом на 09 березня 2014 року становить 113 403,90 дол. США. Укладення вказаного договору підтверджується також копією виданої позивачу пластикової іменної банківської картки «PLATINUM» № НОМЕР_12 .

10) договір банківського рахунка № SAMDN7879 від 16 березня 2013 року (картка CLASSIC DEBET VIP», рахунок № НОМЕР_10 , строк дії картки 30 квітня 2014 року), що підтверджується завіреною ПАТ КБ «ПриватБанк» випискою з особового рахунка № НОМЕР_10 , відповідно до якої залишок на рахунку становить 61 312,51 грн.

Відповідно до наданих ОСОБА_1 виписок з депозитних та банківських рахунків та «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку», наданого Національним банком України, на рахунках позивача станом на 01 квітня 2014 року обліковувалися грошові кошти за усіма вищевказаними договорами, які є предметом спору в цій справі.

В Умовах та правилах надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Умови та Правила), зокрема, зазначено про автоматичну пролонгацію депозитних договорів, про можливу зміну процентних ставок за договорами при їх пролонгації та зміну дат цих договорів після кожної пролонгації.

Відповідно до пункту 2.2.1.9.1 Умов та Правил у разі, якщо після закінчення вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження терміну вкладу, і банк не заперечує проти продовження вкладу на новий термін, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, зазначений у заяві. Термін вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. При цьому обчислення нового терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладу. У разі, якщо банк заперечує проти продовження вкладу, він письмово або через смс повідомляє про це клієнта за реквізитами, вказаними в клієнтській базі ПриватБанку, не пізніше, ніж за два календарні дні до закінчення терміну вкладу. При оформленні депозитів за допомогою систем дистанційного банківського обслуговування, у випадку, якщо після закінчення терміну вкладу клієнт не подав дистанційне розпорядження банку про закриття вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, зазначений у дистанційному розпорядженні на відкриття депозиту. Термін вкладу продовжується неодноразово без подання клієнтом дистанційного розпорядження про закриття вкладу. При цьому обчислення нового терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладу.

У разі продовження терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитних вкладів цього найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Наступне продовження вкладу здійснюється в такому ж порядку (пункт 2.2.1.9.2 Умов та Правил).

01 квітня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зупинило в односторонньому порядку нарахування відсотків за депозитними договорами ОСОБА_1 , що підтверджується «Звітом про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625), наданим Національним банком України.

18 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення йому грошових коштів за депозитними договорами та 15 листопада 2019 року за договорами банківських рахунків, однак грошових коштів позивачеві банк не повернув.

17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір про переведення боргу, за умовами якого товариство стало боржником за спірними договорами банківських вкладів та договорів банківських рахунків, стороною яких є ОСОБА_1 .

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції про передачу справи на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду мотивована наявністю застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу стосовно дослідження питання щодо достатності доказів на підтвердження укладання договору банківського вкладу (депозиту) та повернення грошових коштів кредитору.

Стосовно договору про переведення боргу та належного відповідача у справі

Місцевий суд вважав, що будь-які усні чи мовчазні зміни до письмових договорів банківських вкладів, та до договорів банківських рахунків є нікчемними. З урахуванням зазначеного суд дійшов до висновку, що договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, укладений між банком і ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання мовчазної згоди без письмової згоди самого вкладника ОСОБА_2 , який є стороною вказаних письмових договорів, є нікчемним відповідно до частини першої статті 520, частини першої статті 654, частини другої статті 1059 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком суду з таких підстав.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним у судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інші заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Водночас нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У справі, яка переглядається, встановлено, що кредитор - позивач ОСОБА_1 згоди за заміну боржника з банку на ТОВ «ФК «Фінілон» не надавав, банк передав свої обов`язки боржника новому боржнику, не отримавши згоди вкладника.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/128-ц (провадження № 61-7121св21) зазначено, що «доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договорами банківських вкладів, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження № 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21) та від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21) у подібних правовідносинах.

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (стаття 520 ЦК України).

Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Як випливає зі змісту статей 520, 521 ЦК України при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником.

Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу.

Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.

У справі, що переглядається, суд не звернув уваги, що нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки в разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками; суд не врахував, що відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу; суд встановив, що позивач не надав згоди на переведення боргу, а тому саме банк є належним відповідачем.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суди необґрунтовано констатували нікчемність договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року.

Отже, судове рішення в цій частині підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на нікчемність договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, який укладений між банком і ТОВ «ФК «Фінілон».

Стосовно стягнення коштів за договорами банківських рахунків

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частинами першою, другою статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без визначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 13 листопада 2003 року № 492 та затвердженої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492, з відповідними змінами та доповненнями), банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).

Операції за рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Інструкцією № 492, Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (із змінами) (далі - Положення), та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до пункту 4.14 Положення емітенти платіжних карток зобов`язані в порядку та строки, визначені договором, надавати клієнтам виписки про рух коштів на їх картрахунках за операціями, що виконані клієнтами та їх довіреними особами.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) за картковими рахунками клієнтів обумовлюється у договорі банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями слугує доказом укладення такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 520/14809/14-ц (провадження № 61-8842св18) та від 12 квітня 2018 року у справі № 201/11810/15-ц (провадження № 61-3932св18).

Як було встановлено, між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено договір банківського рахунка № SAMDN0582 від 24 квітня 2012 року (картка «PLATINUM», номер рахунка № НОМЕР_9 , строк дії картки - 31 жовтня 2014 року). На підтвердження укладення між сторонами вказаного договору позивач надав завірену ПАТ КБ «ПриватБанк» виписку з особового рахунку № НОМЕР_9 , відповідно до якої залишок на рахунку станом на 09 березня 2014 року становить 113 403,90 дол. США.

Укладення вказаного договору підтверджується також копією виданої позивачу пластикової іменної картки «PLATINUM» № НОМЕР_12 .

Також між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року (картка «CLASSIC DEBET VIP», номер рахунка № НОМЕР_10 , строк дії картки - 30 квітня 2014 року), що підтверджується завіреною ПАТ КБ «ПриватБанк» випискою з особового рахунка № НОМЕР_10 , відповідно до якої залишок на рахунку становить 61 312,51 грн.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1057 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, що встановлені банківськими правилами.

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій просив розірвати вищевказані договори банківського рахунка № SAMDN0582 від 24 квітня 2012 року та № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року.

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції АТ КБ «ПриватБанк» не виплатило належних ОСОБА_1 грошових коштів, що розміщені на його рахунках, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» за умовами вищевказаних договорів банківського рахунка.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд, встановивши укладення між сторонами договору банківського рахунка № SAMDN0582 від 24 квітня 2012 року, і те, що після подання позивачем 15 листопада 2019 року заяви до банку про розірвання договору в АТ КБ «ПриватБанк» (з урахуванням вихідних днів) з 17 листопада 2019 року виник обов`язок щодо виплати позивачу належних йому грошових коштів, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з банку на користь ОСОБА_1 грошових коштів, розміщених на банківському рахунку, в сумі 61 312,51 грн, 3 % річних за період з 18 листопада 2019 року до 15 червня 2021 року (день ухвалення рішення апеляційним судом) в сумі 2 897,00 грн, нарахування у зв`язку з інфляцією - 6 878,62 грн.

Нарахування 3 % річних здійснено за таким розрахунком: 61 312,51 грн (сума заборгованості) х 3 х 575 (кількість прострочених днів) /365/100 = 2 897,65 грн.

Також апеляційний суд, надавши належну оцінку пред`явленим доказам встановив укладення між сторонами договору банківського рахунку № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року, а після подання 15 листопада 2019 року позивачем заяви до банку про розірвання договору у АТ КБ «ПриватБанк» (з урахуванням вихідних днів) з 17 листопада 2019 року виник обов`язок щодо виплати позивачу належних йому грошових коштів, ураховуючи, що розміщені за умовами вказаного договору кошти на банківському рахунку позивачу не повернені, - дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми грошових коштів на банківському рахунку в розмірі 113 403,90 дол. США та 3 % річних за період з 18 листопада 2019 року до 15 червня 2021 року (день ухвалення рішення апеляційного суду) в сумі 5 359,50 дол. США.

Нарахування 3 % річних на підставі положень статті 625 ЦК України здійснено за таким розрахунком: 113 403,90 дол. США (сума заборгованості) х 3 х 575 (кількість днів прострочення) 365/100 = 5 359,50 дол. США.

Рішення суду апеляційної інстанції в цій частині є законним та обгрунтованими, підстав для його скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Разом із тим не можна погодитися з висновками апеляційного суду про стягнення з банку на користь позивача пені за договорами банківських рахунків на підставі статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з огляду на таке.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що в договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання особою, яка є виконавцем чи надає споживачу послуги.

Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суд установив, що 15 листопада 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» отримало заяву ОСОБА_1 про розірвання договорів банківського рахунка № SAMDN0582 від 24 квітня 2012 року та № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року.

Отже, з 17 листопада 2019 року (з урахуванням вихідних днів) між сторонами припинилися договірні правовідносини за цими договорами.

Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Тобто з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).

Як установив суд, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, просив стягнути з відповідача пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», тоді як договори банківських рахунків було розірвано 17 листопада 2019 року за його власною ініціативою.

Оскільки між ОСОБА_1 та банком з 17 листопада 2019 року припинено правовідносини за вказаними договорами банківських рахунків, то частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені за вказаними договорами банківських рахунків відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначене узгоджується з правовими висновками, що містяться у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 572/3074/20 (провадження № 61-17395св21), від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21), від 22 червня 2022 року у справі № 522/9488/18 (провадження № 61-5304св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 757/10991/19-ц (провадження № 61-2639св22).

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, постанова апеляційного суду в частині задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача пені за договорами банківського рахунка № SAMDN0582 від 24 квітня 2012 року в розмірі 61 312,51 грн, та № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року у розмірі 113 409,90 дол. США підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові із зазначених вище підстав.

Стосовно стягнення коштів за договорами банківських вкладів

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого у справі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової визначеності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Звертаючись до суду в порядку цивільного судочинства з позовними вимогами у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 просив достроково розірвати та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за депозитним договором № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року та відсотків згідно з умовами договору, а також 3 % річних; заборгованість за депозитним договором № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року та відсотків згідно з умовами договору, а також 3 % річних.

Разом із тим встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року у справі № 201/6056/14-ц, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову про дострокове розірвання договорів банківського вкладу № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року, № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року, та стягнення за цими договорами суми банківських вкладів разом із нарахованими відсотками, а також 3 % річних.

Також рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року, яке набрало законної сили, у справі № 201/3811/18 відмовлено в задоволенні позову про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року, а саме суми вкладу, нарахованих відсотків та 3 % річних.

Тобто існують судові рішення (справа № 201/6056/14-ц, та № 201/3811/18), що набрали законної сили, між тими самими сторонами ( ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк»), про той самий предмет (стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року та № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року), і з тих самих підстав (невиконання АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язань за договором банківських вкладів № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року та № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року).

З огляду на аналіз судових справ № 201/6056/14 та № 201/3811/18 спір між сторонами, які є однаковими у цих справах, виник також з однакових підстав, а саме через невиконання у даних справах банком перед позивачем грошових зобов`язань за договорами банківських вкладів, які були предметом розгляду у справах № 201/6056/14 та № 201/3811/18 та є предметом розгляду у цій справі.

Отже, між сторонами вже був вирішений спір про той самий предмет і позови збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Суди попередніх інстанцій на викладене уваги не звернули.

Верховний Суд неодноразово наводив висновки стосовно тотожності судових справ та вказував, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від таких висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність тотожності справ № 201/6056/14, № 201/3811/18 та № 175/4639/19 є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що справа в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року, та № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України з огляду на те, що судовими рішеннями Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року у справі № 201/6056/14-ц, від 10 грудня 2018 року у справі № 201/3811/18, які набрали законної сили, вказаний спір вже було вирішено.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 частини першої статті 208 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (частина перша та друга статті 1060 ЦК України).

У постанові № 14-90цс19 від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договору банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку норм законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення ним вкладу (депозиту) (зокрема, через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Дослідження доказів - це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення.

Постановою Національного банку України від 19 березня 2003 року № 124 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2003 року за № 353/7674, на даний час втратила чинність на підставі Постанови Національного банку України № 129 від 01 березня 2016 року) було затверджено «Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України», в якій міститься форма № 625 (місячна) «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку». Зазначена форма містить у собі відомості про усі істотні умови депозитних договорів контрагентів банку загальний розмір зобов`язань банка за якими перевищує два мільйони гривень.

Відповідно до пунктів 1.4, 2.7 Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 27 грудня 2007 року № 481, статті 55 Закону України «Про Національний банк України», статті 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», постанови Національного банку України № 129 від 01 березня 2016 року «Про затвердження Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України» в якій міститься форма № 625 (місячна) «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку», виключно Національний Банк України може надавати вичерпну інформацію щодо спірного договору та загальної суми зобов`язань Банку за ним перед позивачем (у разі наявності).

У наданому Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року міститься інформація про чинні станом на 01 квітня 2014 року депозитні договори, а саме:

№ SAMDN85531 від 23 травня 2013 року, за умовами якого станом на 31 березня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами станом на березень 2014 року становила 2 489,27 дол. США;

№ SAMDN2236 від 16 травня 2013 року, за умовами якого станом на 31 березня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами становила 17 429,39 дол. США;

№ SAMDN0419 від 15 травня 2013 року, за умовами якого станом на 31 березня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами становила 17 424,82 дол. США;

№ SAMDN6282 від 08 травня 2013 року, за умовами якого станом на 31 березня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами становила 17 468 дол. США;

№ SAMDN6878 від 05 листопада 2013 року, за умовами якого станом на 31 березня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами становила 17 156,17 дол. США;

№ SAMDN8284 від 06 листопада 2013 року, за умовами якого станом на 31 березня 2014 року на зазначеному рахунку сума вкладу разом з нарахованими процентами становила 17 118,47 дол. США;

Після 01 квітня 2014 року відповідач перестав подавати відповідні звіти.

Місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що наданий суду позивачем «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) є одним із належних доказів, у сукупності з іншими наданими доказами, щодо укладення між ОСОБА_1 і банком відповідних договорів та внесення ним відповідних коштів за цими договорами, який підтверджує неповернення боржником коштів кредитору.

Подібні правові висновки щодо застосування «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк», як підтвердження наявності договірних правовідносин, неодноразово формувались у Верховному Суді:

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 201/10374/14-ц (провадження № 61-12093св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 175/4055/19 (провадження № 61-11318св20) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 201/13102/14-ц (провадження № 61-16248св18), від 22 червня 2022 року у справі № 199/317/20 (провадження № 61-5505св21), від 28 листопада 2022 року у справі № 202/5076/19 (провадження № 61-9752св22) застосував «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) як підтвердження наявності договірних правовідносин, відповідно до статті 1058 ЦК України та підтвердження неповернення вкладникам коштів.

Також місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що факт укладення вказаних депозитних договорів підтверджується Витягом з електронного додатка до договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, що за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) за всіма банківськими договорами позивача, що є предметом розгляду.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-244цс21).

Банк не спростував ані факту укладення депозитних договорів з позивачем, ані факту неповернення грошових коштів на вимогу вкладника.

Колегія суддів вважає неприйнятними висновки апеляційного суду про те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту укладення договорів банківських вкладів та зарахування коштів на рахунки, оскільки доказами зарахування коштів є лише оригінали договорів банківських вкладів та оригінали квитанцій про внесення грошових коштів на банківські рахунки, яких позивач не надав.

Суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів та внесення грошових коштів на підставі наданого позивачем Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» та формою банківської виписки (довідки) за всіма банківськими договорами позивача, що є предметом розгляду.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не встановила підстав для відступу від висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 201/10374/14-ц (провадження № 61-12093св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 175/4055/19 (провадження № 61-11318св20), від 14 листопада 2018 року у справі № 201/13102/14-ц (провадження № 61-16248св18), від 22 червня 2022 року у справі № 199/317/20 (провадження № 61-5505св21), від 28 листопада 2022 рок у справі № 202/5076/19 (провадження № 61-9752св22).

Водночас Верховний Суд у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 316/265/17 (провадження № 61-4981св19), від 29 січня 2020 року у справі № 757/52212/18-ц (провадження № 61-406св21), від 18 червня 2021 року у справі № 591/2491/19 (провадження № 61-5259св20) за аналогічних обставин дійшов протилежного висновку та вважав, що наданий суду Національним банком України «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) не може бути належним та допустимим доказом неповернення коштів банком вкладнику та підтверджувати укладення між сторонами відповідних банківських договорів і внесення відповідних коштів за цими договорами.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від вказаних висновків Верховного Суду.

У своєму рішенні від 29 січня 2013 року у справі «Золотас проти Греції» (Zolotas v. Greece) (No.2) (заява № 66610/09) ЄСПЛ вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов`язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунка міг уважати, що його вклад у банку - в безпеці, особливо за умови отримання відсотків. Власник рахунка правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи (пункт 52). Ця практика ЄСПЛ підлягає застосуванню у цій справі, оскільки зазначений ЄСПЛ принцип відповідальності банку перед своїм клієнтом не залежить від наявності чи відсутності факту конфіскації банком грошових коштів клієнта банку.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Банк не спростував факт укладення з ОСОБА_1 спірних договорів та внесення останнім коштів на відповідні рахунки, та те, що АТ КБ «ПриватБанк» як боржник у зобов`язанні не надало суду доказів виконання зобов`язань за укладеними з позивачем договорами.

Суд установив, що 18 квітня 2014 року позивач звернувся до банку про повернення вкладу за вказаними депозитними договорами, і договори депозиту вважаються розірваними з 20 квітня 2014 року.

Встановивши, що після подання позивачем 18 квітня 2014 року заяви про розірвання депозитних договорів суми за спірними договорами банківського вкладу станом на час розгляду справи не були повернені на вимогу позивача, місцевий суд зробив правильний висновок про стягнення суми вкладів разом із нарахованими відсотками станом на 31 березня 2014 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не на договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Отже, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що позивач також має право на стягнення процентів за депозитними договорами в період з 01 квітня 2014 року до 20 квітня 2014 року (по день розірвання договорів), а саме

за договором № SAMDN85531 від 23 травня 2013 року розмір процентів у валюті договору, нарахованих з 01 квітня 2014 року до 20 квітня 2014 року становить: 2 489,27 * 7,50 % / 365 * 20 (днів) = 10.22 дол. США;

за договором № SAMDN2236 від 16 травня 2013 року розмір процентів у валюті договору, нарахованих з 01 квітня 2014 року по 20 квітня 2014 року складає 17 429,39*7,50%/365*20 (днів)= 71,62 дол. США;

за договором № SAMDN0419 від 15 травня 2013 року розмір процентів у валюті договору нарахованих з 01 квітня 2014 року до 20 квітня 2014 року становить 17 424,82 * 7,50 % / 365 * 20 (днів) = 71,60 дол. США;

за договором № SAMDN6282 від 08 травня 2013 року розмір процентів у валюті договору нарахованих з 01 квітня 2014 року до 20 квітня 2014 року становить 17 468,00 * 7,50 % / 365 * 20 (днів) = 71,78 дол. США;

за договором № SAMDN6878 від 05 листопада 2013 року розмір процентів у валюті договору нарахованих з 01 квітня 2014 року до 20 квітня 2014 року становить 17 156,17 * 7,50 % / 365 * 20 (днів) = 70,50 дол. США;

за договором № SAMDN8284 від 06 листопада 2013 року розмір процентів у валюті договору нарахованих з 01 квітня 2014 року до 20 квітня 2014 року становить 17 118,47 дол. США * 7,50 % / 365 * 20 (днів) = 70,34 дол. США;

Місцевий суд, установивши, що ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою від 18 квітня 2014 року про повернення вкладу за вищевказаними депозитними договорами, і договори депозиту вважаються розірваними з 20 квітня 2014 року, помилково вважав, що вони підлягають розірванню в судовому порядку з 01 квітня 2020 року (день ухвалення судового рішення).

Виплата передбачених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскільки договори про депозит є розірваними з 20 квітня 2014 року, нарахування передбачених договорами процентів припиняється, то місцевий суд помилково стягнув проценти за депозитними договорами за період до 01 квітня 2020 року (день ухвалення судового рішення), судове рішення місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Також підлягає скасуванню рішення місцевого суду про покладення на відповідача обов`язку зі сплати неустойки на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з невиконанням банком зобов`язань з повернення вкладів за період з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року, оскільки всі депозитні договори були розірвані за ініціативою вкладника з 20 квітня 2014 року. З урахуванням вищезазначених норм права та численної практики Верховного Суду, з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта на виниклі правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а отже пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується.

З урахуванням викладеного рішення місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Установивши, що банк не виплатив позивачу суми депозитів після розірвання 20 квітня 2014 року депозитних договорів, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для стягнення з банку на користь позивача 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України за три роки, а саме з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені частково без додержання норм процесуального права. За таких обставин касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, оскаржені судові рішення - частковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Висновки щодо застосування норми права

Згідно з частиною другою статті 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

На підставі вказаного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду робить висновок про те, що наданий суду Національним банком України «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) може бути належним та допустимим доказом неповернення коштів банком вкладнику та у сукупності з іншими доказами підтверджувати укладення між сторонами відповідних банківських договорів і внесення відповідних коштів за цими договорами.

Керуючись статтями 400, 403, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення за договором банківського рахунка № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року суми вкладу - 113 403,90 дол. США, 3 % річних - 5 359,50 дол. США; за договором банківського рахунка № SAMDN0528 від 24 квітня 2012 року суми вкладу - 61 312,51 грн, 3 % річних - 2 897,65 грн, нарахування у зв`язку з інфляцією в розмірі 6 878,62 грн - залишити без змін.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2021 року в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені за договорами банківських рахунків № SAMDN0582 від 24 квітня 2012 року в розмірі 61 312,51 грн та № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року в розмірі 113 409,90 дол. США скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення пені за договорами банківських рахунків № SAMDN0582 від 24 квітня 2012 року в розмірі 61 312,51 грн та № SAMDN7879 від 16 жовтня 2013 року в розмірі 113 409,90 дол. США відмовити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів за договорами № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року та № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року скасувати.

Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів за договорами № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року та № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року закрити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення коштів за депозитними договорами скасувати.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 :

за депозитним договором № SAMDN85531 від 23 травня 2013 року суми вкладу разом з нарахованими процентами станом на 31 березня 2014 року в розмірі 2 489,27 дол. США, 3 % річних за період з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 224,03 дол. США;

за депозитним договором № SAMDN2236 від 16 травня 2013 року суми вкладу разом з нарахованими процентами станом на 31 березня 2014 року у валюті договору в розмірі 17 429.39 дол. США, 3 % річних за період з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 1 568,64 дол. США;

за депозитним договором № SAMDN0419 від 15 травня 2013 року суми вкладу разом з нарахованими процентами станом на 31 березня 2014 року в розмірі 17 424,82 дол. США, 3 % річних за період з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 1 568,23 дол. США;

депозитним договором № SAMDN6292 від 08 травня 2013 року суми вкладу разом з нарахованими процентами станом на 31 березня 2014 року в розмірі 17 468,00 дол. США, 3 % річних за період з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 1 572,14 дол. США;

депозитним договором № SAMDN6878 від 05 листопада 2013 року суми вкладу разом з нарахованими процентами станом на 31 березня 2014 року в розмірі 17 156,17 дол. США, 3 % річних за період з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 1 544,05 дол. США;

депозитним договором № SAMDN8284 від 06 листопада 2013 року суми вкладу разом з нарахованими процентами станом на 31 березня 2014 року в розмірі 17 118,47 дол. США, 3 % річних за період з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2020 року в розмірі 1 540,66 дол. США - залишити без змін.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 процентів за вищевказаними депозитними договорами за період з 01 квітня 2014 року до 01 квітня 2020 року змінити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за депозитними договорами в період з 01 березня 2014 року по 20 квітня 2014 року (до дня розірвання договорів):

за договором № SAMDN85531 від 23 травня 2013 року проценти в розмірі 10,22 дол. США;

за договором № SAMDN2236 від 16 травня 2013 року проценти в розмірі 71,62 дол. США;

за договором № SAMDN0419 від 15 травня 2013 року проценти в розмірі 71,60 дол. США;

за договором № SAMDN6282 від 08 травня 2013 року проценти в розмірі 71,78 дол. США;

за договором № SAMDN6878 від 05 листопада 2013 проценти в розмірі 70,50 дол. США;

за договором № SAMDN8284 від 06 листопада 2013 року проценти в розмірі 70,34 дол. США.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного комерційного банк «ПриватБанк» про стягнення процентів за вказаними депозитними договорами за період з 20 квітня 2014 по 01 квітня 2020 року - відмовити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пені за вказаними договорами скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення на користь Акціонерного комерційного банку «Приватбанк» пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року за депозитним договором № SAMDN85531 від 23 травня 2013 року в розмірі 68 775,79 грн; за договором № SAMDN2236 від 16 травня 2013 року в розмірі 481 554,87 грн; за договором № SAMDN0419 від 15 травня 2013 року в розмірі 481 428,60 грн; за договором № SAMDN6282 від 08 травня 2013 року в розмірі 482 621,62 грн; за договором № SAMDN6878 від 05 листопада 2013 в розмірі 474 006,10 грн.; за договором № SAMDN8284 від 06 листопада 2013 року в розмірі 472 964,49 грн.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року змінити шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на нікчемність договору про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, який укладений між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. І. Грушицький
Б. І. Гулько
В. І. Крат
Д. Д. Луспеник
С. О. Погрібний
І. М. Фаловська