Справа № 456/1399/22
Провадження № 2/456/114/2023
РІШЕННЯ

іменем України

29 травня 2023 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яніва Н. М. ,

з участю секретаря Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовною заявою ОСОБА_1 , законний представник ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та зустрічним позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, згідно якого просить стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» шкоду понесену у зв`язку з діагностикою, лікуванням, реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я та придбання лікарських засобів в сумі 260 000 грн.; з ОСОБА_3 шкоду, яка не покривається страховою виплатою, у зв`язку з діагностикою, лікуванням, реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я та придбання лікарських засобів в сумі 110 151,92 грн., на витрати викликані необхідністю стороннього догляду за період з 04.03.2021р. по 30.04.2022р. в сумі 64439 грн.; на додаткові витрати викликані необхідністю стороннього догляду на період з 01.03.2022р. щомісячно по 4785 грн.; моральну шкоду в сумі 200 000 грн..

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.11.2020 біля 17 год. на автодорозі Н10 (автомобільний шлях національного значення Стрий - Івано Франківськ-Чернівці пропускний пункт Мамалига) на ділянці, що проходить через автомобільний міст через річку Стрий у м. Стрий Львівської області мала місце дорожньо транспортна пригода під час якої водій автомобіля «ЗАЗ 110307» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 допустив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_1 .. Під час даної ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, через що лікувався стаціонарно у КНП Стрийської районної ради «Стрийська центральна районна лікарня» з 05.11.2020 по 16.12.2020 та з 19.07.2021 по 30.07.2021, у війсково медичному клінічному центрі Західного регіону з 16.12.2020 по 31.12.2020, з 04.02.2021 по 15.02.2021 та з 07.02.2022 по 12.02.2022; проходив лікувальну реабілітацію у центрі відновного лікування «Модричі» з 07.04.2021 по 28.04.2021 так і амбулаторно.

За фактом даної дорожньо транспортної пригоди зареєстровано кримінальне провадження №0000934 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Рішення у даному кримінальному провадженні не прийнято.

Цивільно правова відповідальність перед третіми особами водія автомобіля «ЗАЗ110307» р.н. НОМЕР_1 на момент страхового випадку була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування № АР 8690662.

Представник позивача 12.11.2021 звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Листом № 1729 від 30.11.2021 ПАТ «Страхова група «ТАС» повідомила про необхідність надання додаткових документів та про зупинення розгляду справи, тому що на даний час немає документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження. При наданні вироку суду по кримінальній справі, який вступив у законну силу розгляд справи буде відновлено.

Однак вважає, що твердження відповідача про призупинення розгляду справи з вказаних підстав не відповідає вимогам чинного законодавства. Незакінчене досудове розслідування у кримінальному провадженні не є формою конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто доведення умислу потерпілого або завдання шкоди внаслідок непереборної сили покладається на відповідача, чого відповідачем не зроблено.

На придбання ліків, медикаментів, допоміжних матеріалів, обстеження, реабілітацію було витрачено 370 151,92 грн. Оскільки ліміт відповідальності ПАТ «Страхова група «ТАС» становить 260 000 грн., тому різницю між повною сумою витрат та страховою виплатою у розмірі 110 151,92 грн. має сплатити заподіювач шкоди ОСОБА_3 ..

У відповідності до ч. 1 ст. 1195 ЦК України позивач починаючи з 04.03.2021 у зв`язку з отриманими під час ДТП тілесними ушкодженнями потребує щомісячно половини мінімальної заробітної плати встановленої на день виплати на постійний сторонній догляд, чверті мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо), тобто щомісячно мінімальної заробітної плати.

Всього на додаткові витрати викликані необхідністю стороннього догляду за період з 04.03.2021 по 30.04.2022 має бути відшкодовано 64 439 грн. В подальшому з 01.03.2022 щомісячно має відшкодовуватись по 4 785 грн..

Також внаслідок тілесних ушкоджень він зазнав фізичного болю. Окрім цього, моральні страждання полягають і у тому, що він усвідомлює неможливість відновлення свого попереднього стану. Його життєві переживання є довічними та нескінченними. Величну моральної шкоди він оцінює у 200 000 грн.

Уповноважений представник відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» скористався правом на подання відзиву /а.с.19 т.2/, згідно якого просив відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. В обґрунтування заявлених заперечень покликався на те, що згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити таку.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Тому, оскільки ДТП розглядається у кримінальній справі та судове рішення по даній справі не прийнято, що унеможливлює встановлення факту настання цивільно правової відповідальності внаслідок ДТП, обставини ДТП, у порядку п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СГ`ТАС» було не відмовлено, а зупинено строк на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, про що свідчить лист від 30.11.2021, відтак з боку АТ «СГ`ТАС» відсутній факт порушення, невизнання, оспорення прав, свобод чи законних інтересів позивача. На підтвердження вказаних аргументів послався на постанову Верховного суду від 16.08.2019 у справі № 927/120/18.

У вказаному відзиві надано розрахунок належного позивачу страхового відшкодування, згідно якого належний позивачу розмір страхового відшкодування складає 292 471,7 грн. з яких 180 000 грн. мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду пов`язану зі стійкою втратою працездатності потерпілим, 98 544, 50 грн. витрати на лікування (з заявлених позивачем 346 059,82 грн. визнано необґрунтованими витрати на лікування на суму 247 515,32 грн.), 13927,22 грн. моральна шкода 5% від страхової виплати за шкоду здоров`ю. Однак відповідальність страховика згідно полісу АР/8690662 обмежується лімітом у 260 000 грн.

З матеріалів, які додані до позову вбачається, що додана позивачем копія довідки МСЕК у порушення вимог ст. 95 ЦПК України не завірена належним чином.

Представником позивача адвокатом Доарме В.С. подано відповідь на відзив /а.с.47 т.2/, згідно якого такий вказав, що безпідставним є посилання відповідача на п. 26 постанови Верховного суду від 16.08.2019 у справі № 927/120/18, оскільки у цій справі розглядались правовідносини пов`язані з відшкодуванням шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а саме зіткнення двох транспортних засобів, що регулюється ст. 1188 ЦК України.

В даній справі розглядаються правовідносини, які регулюються ст. 1187 ЦК України згідно якої не потрібно доведення вини водія, а отже не потрібно і рішення, вироку, постанови суду щодо його винуватості.

Посилання відповідача на ст. 35 та 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відповідає вимогам чинного законодавства, так як іншої справи, що розглядається у порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, з цих самих підстав на даний момент часу у жодному суді не розглядається.

Що стосується оригіналів документів, то позивач на вимогу ПАТ «СГ`ТАС» 30.03.2022 надав для огляду та завіряння їх копій працівникам відділення за адресою АДРЕСА_1 оригіналів документів у тому числі і довідку до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 032434 та індивідуальну програму реабілітації інваліда, але оригінали залишив собі так як ці ж документи необхідно було подавати до суду. Оригінали документів будуть подані до суду під час судового розгляду де з ними зможуть ознайомитись обидва відповідачі.

Уповноважений представник відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» подав заперечення на відповідь на відзив /а.с.59 т.2/ у якому вказав, що з аналізу п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає, що дана норма не вимагає саме факту розгляду ДТП у судовому порядку. Згідно ст. 3 КПК України кримінальне провадження охоплює собою досудове розслідування і судове провадження. Тому відповідач правомірно повідомив позивача про неможливість прийняття рішення по справі до моменту набрання рішення у кримінальному провадженні законної сили, що свідчить про відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті страхового відшкодування. Окрім цього вказав, що висновок судово медичної експертизи №10 наявний у матеріалах кримінального провадження № 30000934 від 06.11.2020 не дає ствердної відповіді, що тяжкі тілесні ушкодження позивачу було спричинено саме внаслідок ДТП, яка мала місце 05.11.2020. Таким чином факт спричинення позивачу тілесних ушкоджень внаслідок ДТП від 05.11.2020 може бути встановлений тільки кінцевим рішенням по кримінальній справі.

Також представником позивача ОСОБА_4 подано доповнення до відзиву /а.с.96 т2/ у якому такий навів таблиці у яких обґрунтував свої міркування щодо необґрунтованості відмови ПАТ «СГ`ТАС» по деяким чекам та квитанціям, щодо проведеного лікування та купівлі медикаментів. Зокрема у таблиці №1 виділив перелік товарів та послуг, які на думку ПАТ «СГ`ТАС» є нечитабельні та які нібито не були вказані у лікарських призначеннях.

У таблиці № 2 зазначені чеки та перелік придбаних товарів, медикаментів та медичних послуг, проти зменшення яких суми страхового відшкодування сторона позивача заперечувати не буде, всього на суму 3 613,12 грн..

У таблиці №3 зазначено чеки, що було пропущені ПАТ «СГ`ТАС» у частині розрахунку, належного позивачу страхового відшкодування, на суму 40 564,75 грн., тому по таких очікує погодження на відшкодування додатково.

Також вважає необгунтованою відмову у виплаті коштів на суму 942,98 грн. щодо придбання серветок, води мінеральної, бахіл, халатів, масок, пакетів.

Відповідач ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної ДТП /а.с.71 т.2/, згідно якої просив у задоволені первісного позову ОСОБА_1 до нього відмовити. Задоволити зустрічний позов та стягнути з ОСОБА_1 у його користь вартість ремонту автомобіля у сумі 6852,00 грн. та завдану моральну шкоду у сумі 500 000грн.

В обґрунтування заявлених вимог покликався на те, що первісний позивач для відшкодування шкоди посилається на ч. 5 ст. 1187 ЦК України. Однак, у даному випадку ДТП мало місце виключно з вини велосипедиста ОСОБА_1 , який керуючи технічно несправним велосипедом, експлуатація якого з вказаними недоліками на автодорозі заборонена, грубо порушуючи ПДР при виїзді на ліву смугу руху створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків. У нього як водія не було технічної можливості уникнути ДТП, оскільки за законами фізики автомобіль який рухається з певною швидкістю неможливо негайно зупинити. Він рухається певний час по інерції, проїжджаючи якусь відстань навіть з повністю заблокованими колесами, що є непереборною силою, оскільки зіткнення його автомобіля з велосипедистом не залежало від нього. Причиною ДТП та її наслідками стало грубе порушення ОСОБА_1 ПДР України. При завдані шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили. Також згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня його вини розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як грубу необережність може бути враховано у тому числі нехтування ПДР. Тому у задоволені первісного позову слід відмовити.

Також вказав, що у межах розслідування кримінального провадження № 0000934, встановлено, що ДТП сталося з вини велосипедиста ОСОБА_1 , який порушив вимоги п.п.10.1 та 11.14 ПДР України. Окрім цього, таким порушено також п. 31.4 та п. 6.6.а ПДР України.

Внаслідок ДТП з вини ОСОБА_1 було пошкоджено його автомобіль на відновлювальний ремонт якого він витратив 6852, 00 грн.. Також внаслідок ДТП він отримав сильний стрес, хвилювався за здоров`я та життя потерпілого, а також з приводу порушеного кримінального провадження, затрачав час та кошти на адвокатів. Тому завдану моральну шкоду оцінює у 500 000 грн.

Представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Доарме В.М. подав відзив на зустрічну позовну заяву /а.с.92 т.2/, згідно якої вказав, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 заперечуючи проти задоволення первинного позову посилається на ч. 2 ст. 1193 ЦК України. При цьому ч. 3 ст. 1193 ЦК України зазначено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК.

Посилання на те, що ДТП сталось за участю двох транспортних засобів не можна брати до уваги, тому що у ст. 1188 ЦК України мова йде про взаємодію двох джерел підвищеної небезпеки, а не транспортних засобів.

У постанові Верховного суду від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц зазначено, що необережність потерпілого не є підставою для покладення на нього відповідальності за шкоду завдану джерелу підвищеної небезпеки.

Також у постанові ВС КЦС у справі №184 /1461/20 ц від 26.04.2022 зазначено, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тож вказаний випадок є страховим.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2022 року головуючим суддею у справі визначено суддю Янів Н.М. /а.с. 7 т.2/

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.09.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 06.06.2022. /а.с. 8 т.2/.

06.06.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 01.07.2022 /а.с. 13 т.2/

01.07.2017 розгляд підготовчого засідання відкладено на 22.07.2022 /а.с. 52 т.2/

22.07.2022 розгляд справи відкладено на 05.09.2022 /а.с. 56 т.2/

05.09.2022 розгляд підготовчого засідання відкладено на 20.09.2022 /а.с. 56 т.2/

20.09.2022 розгляд підготовчого засідання відкладено на 04.10.2022 /а.с. 82 т.2/

21.09.2022 ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди , заподіяної ДТП залишено без руху./а.с.88 т.2/

04.10.2022 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 01.11.2022 /а.с.120 т.2/

07.10.2022 зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП прийнято до розгляду, об`єднано до розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ПАТ Страхова група «ТАС» Юрків Б.Д. про відшкодування шкоди /а.с 126 т.2/

01.11.2022 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 17.11.2022 /а.с. 147 т.2/

17.11.2022 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 08.12.2022 /а.с. 155 т.2/

08.2.2022 підготовчий розгляд справи відкладено на 23.12.2022 /а.с.162 т.2/

23.12.2022 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 23.01.2023. /а.с.190 т.2/

23.01.2023 розгляд справи відкладено на 07.02.2023 /а.с. 200 т.2/

07.02.2023 у справі оголошено перерву до 24.02.2023 /а.с. 203 т.2/

24.02.2023 у справі оголошено перерву до 13.03.2023 /а.с. 213 т.2/

13.03.2023 у справі оголошено перерву до 06.04.2023 /а.с. 224 т.2/

06.04.2023 ухвалою суду до участі у справі залучено законного представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у справі оголошено перерву до 25.04.2023 /а.с.241 т.2/

25.04.2023 у справі оголошено перерву до 19.05.2023 /а.с. 48 т.3/

19.05 2023 у справ оголошено перерву до 29.05.2023./а.с.54 т.3/

Розгляд справи по суті відбувся 29.05.2023.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Законний представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задоволити їх у повному обсязі. Зустрічний позов заперечила у повному обсязі. Додатково вказала, що її сім`я на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки вона вимушена була звільнитись з роботи так як здійснює догляд за чоловіком ОСОБА_1 , який після ДТП внаслідок отриманих травм став інвалідом І групи, повністю лежачий та потребує постійного стороннього догляду, який здійснює вона.

Представник позивача адвокат Доарме В.С. позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, запереченні на відзив та додатковому запереченні на відзив, просив суд такі задоволити. Зустрічний позов заперечив з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов.

Уповноважений представник відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» незважаючи на неодноразові виклики в судове засіданння не зявився, про причину неявки суд не повідомив.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги заперечив, просив суд відмовити у їх задоволненні. Що стосується заявленного ним зустрічного позову, то такий просив задоволити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом адвокат Івашків В.М. первісний позов заперечив, а позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав повністю з підстав викладених у зустрічній позовній заяві та просив суд такі задоволити повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши відсутність з боку сторін заяв про врегулювання спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позовні вимоги за первісним позовом слід задоволити частково, а у задоволені зустрічного позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

05.11.2020 на автодорозі Н-10 (автомобільний шлях національного значення Стрий - Івано Франківськ - Чернівці пропускний пункт Мамалига) на ділянці, що проходить через автомобільний міст через річку Стрий у м. Стрий Львівської області мала місце дорожньо транспортна пригода під час якої водій автомобіля «ЗАЗ 110307» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 допустив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_1 ..

Під час даної ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

По даному факту 06.11.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000934 внесені відомості за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу №АР 8690662 від 28.10.2020 у АТ «СГ`ТАС./а.с.21 т.1/

20.11.2021 представником позивача адвокатом Доарме В.С. на адресу ПАТ «Страхова група «ТАС» було скеровано заяву про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування, згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У вказаній заяві було зазначено, що на придбання ліків, медикаментів, допоміжних матеріалів, обстеження, реабілітацію було витрачено 321 446, 80 грн. До вказаного листа були долучені необідні копії документів на підтвердження завданої шкоди./а.с. 27-30 т.1/

Листом від 30.11.2021 ПАТ «Страхова група «ТАС» за вих. № 1729 скерованого на адресу представника позивача повідомлено, що керуючись ст. 35 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ`СГ`ТАС» призупиняє розгляд справи, тому що на даний час не може прийняти рішення по справі, оскільки немає документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження. Також Страховику не відомо, щодо набрання рішенням у такій справі законної сили. При надані вироку суду по кримінальній справі, який вступив у законну силу розгляд справи страховиком буде відновлено і по справі буде прийнято відповідне рішення.

Окрім цього, роз`яснено про необхідність надання оригіналів розрахункової документації, належним чином завіреної довідки МСЕК та індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_1 , згідно яких буде здійснюватися страхова виплата./а.с.31-32 т.1/

04.01.2022 представником позивача на адресу ПАТ «Страхова група «ТАС» була скерована заява, згідно якої такий просив поновити розгляд даної справи, оскільки вимога про надання страховику документального підтвердження, що по справі завершено кримінальне провадження та страховику невідомо щодо набрання рішення у такій справі законної сили є необґрунтовано. Також просив повідомити координати та прізвище працівника АТ «СГ «ТАС» у м.Стрию якому буде надано оригінали розрахункової документації, що стосується придбання ліків, медикаментів, допоміжних матеріалів, довідка МСЕК та індивідуальна програма реабілітації інваліда ОСОБА_1 для належного оформлення (завірення).

Листом №155 від 24.01.2022 АТ «СГ`ТАС» повідомило адресу відділення АТ «СГ`ТАС» у м.Стрию куди можна подати документи та завірити їх копії. /34-35 т.1/

Згідно листа КНП Стрийської районної ради «Стрийська центральна районна лікарня» вих. № 58 від 28.01.2021 вбачається, що ОСОБА_1 , 01.01.1955 перебував на стаціонарному лікуванні з 05.11.2020 по 22.11.2020 у відділені анестезіології та інтенсивної терапії, з 23.11.2020 по 16.12.2020 у травматологічному відділені. Діагноз: ВЧМТ, перелом склепіння та основи черепа. Геморагічний забій головного мозку важкого ступеня. Травматичний САК, гостра субдуральна гематома зліва. Набряк головного мозку. Дислокаційний синдром. Забійна рана голови. Правобічний геміпарез. Після травматична гідроцефалія. /а.с. 44 т.1/

У довідці КНП Стрийської районної ради «Стрийська центральна районна лікарня» вих. № 59 від 28.01.2021 зазначено про придбані пацієнтом ОСОБА_1 за власні кошти медичні препарати та проведенні обстеження /а.с.45-47 т.1/

Також наявні копії фіскальних чеків, що підтверджують витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_1 , за період з 05.11.2020 по 16.12.2020 у КНП Стрийської районної ради «Стрийська центральна районна лікарня» на придбання медикаментів на загальну, суму 71 589,15 грн./а.с.48-90/

Згідно копії документів вбачається, що витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_1 у військово - медичному клінічному центрі Західного регіону з 16.12.2020 по 31.12.2020 становлять 83 304,49 грн./а.с.91-104 т.1/

Витрати ОСОБА_1 на його амбулаторне лікування з 01.01.2021 по 03.02.2021 становлять 3 605, 08 грн./а.с. 105-112/

Згідно копії фіскальних чеків та довідок вбачається що витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_1 у військово - медичному клінічному центрі Західного регіону з 04.02.2021 по 15.02.2021 становлять 40 692,29 грн./а.с. 113-130 т.1 /

Згідно фіскальних чеків витрати на лікування ОСОБА_1 під час амбулаторного лікування з 15.02.2021 по 06.04.2021 становлять 14 457,37 грн./а.с. 158-163 т.1/

Згідно копії виписки №7290 від 15.02.2021 із медичної карти стаціонарного хворого Військово - медичного центру Західного регіону ОСОБА_1 було рекомендоване відновне лікування у реабілітаційному центрі Модричі. Відповідно до рахунків та фіскальних чеків витрати на лікувальну реабілітацію ОСОБА_5 у центрі відновного лікування «Модричі» з 07.04.2021 по 28.04.2021 становлять 100 798 грн. /а.с. 164 -170 т.1/

Згідно копії фіскальних чеків витрати на лікування ОСОБА_1 під час амбулаторного лікування з 29.04.2021 по 18.07.2021 становлять 5 910,69 грн. /а.с. 171-176 т.1/

Витрати на амбулаторне лікування за період з 01.08.2021 по 06.02.2022 становлять 25 175,69 грн. /а.с. 177 214 т.1/

Витрати на лікування ОСОБА_1 у КНП Стрийської районної ради «Стрийська центральна районна лікарня» з 19.07.2021 по 30.07.2021 підтверджені квитанціями на суму 3 105,16 грн. /а.с. 221-229 т.1/

Витрати на лікування ОСОБА_1 у військова - медичному клінічному центрі Західного регіону з 07.02.2022 по 12.02.2022 на суму 14 598,86 грн./а.с.247-248 т.1/

Витрати на амбулаторне лікування ОСОБА_1 з 13.02.2022 по день подання позову 6 915,14 грн. /а.с. 16 т.2/

Також на виконання ухвали суду з війсково - медичного клінічного центру Західного регіону надійшли належним чином засвідчені копії довідки про вартість лікування ОСОБА_1 у ВМКЦ ЗР у 2020, 2021 та 2022 роках./а.с. 128-144 т.2/, а також копії виписок із медичних карток стаціонарного хворого ОСОБА_1 № 8127 за 2020, №720 за 2021, №695 за 2022 з наданими рекомендаціями сімейним лікарям. /а.с.178-181 т.2/

Згідно копії довідки до акту огляду медико соціальною експертною комісією № 032434 від 04.03.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлена перша група інвалідності «А» безтерміново, причина інвалідності - загальне захворювання, дорожньо транспортна пригода. Згідно вказаної довідки ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду./а.с. 16 т.1./

Також у матеріалах справи наявна індивідуальна програма реабілітації інваліда ОСОБА_1 видана 04.03.201 Личаківською районною МСЕК./а.с.17-10 т.1/

Окрім цього, інвалідність позивача підтверджується наявною у матеріалах справи копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 23.03.2021./а.с. 14 т.1/

Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним та призначено ОСОБА_2 його опікуном./а.с. 237-239 т.2/

З мотивувальної частини вказаного рішення суду вбачається, що згідно висновку судово психіатричного експерта № 481 від 12.10.2022 встановлено, що ОСОБА_1 страждає стійким психічним хронічним розладом у вигляді деменції внаслідок важкої черепно мозкової травми, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Судом також встановлено, що постановою старшого слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Дмитрів О.Р. від 31.08.2022 кримінальне провадження № 0000934 від 06.11.2020 за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України, було закрито, через відсутність у діянні складу кримінального правопорушення./а.с.74-75 т.2/

Однак, ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.11.2022 вищевказана постанова старшого слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Дмитрів О.Р. від 31.08.2022 про закриття кримінального провадження №0000934 від 06.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасована./а.с. 171-172 т.2/

На даний час, рішення за фактом даної ДТП у кримінальному провадженні не прийнято.

Судом встановлено, що до цього часу страхове відшкодування позивачу не сплачено, що не заперечувалось представником відповідача.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування шкоди, завданої в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, та регулюються Законом України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про страхування», та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки; суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 05.12.2018 (справа 757/59802/16-ц), де вказано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Разом із тим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається - до них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Згідно із ч.3 ст.1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Отже, суд може зменшити розмір шкоди на підставі ч.2 ст.1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого, крім випадків передбачених у ч. 3 ст. 1193 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 445/370/19 (провадження № 61-10504св20).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На підставі ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно вимог п.п. 24.1, 24.2, 24.3 ст.24 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я,медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Згідно п. 19.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-XIV (1105-14 ). Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК (1540-06 ).

При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що:

б) розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров`я у зв`язку з виконанням трудових обов`язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

В ході судового розгляду судом встановлено, що 05.11.2020 на автодорозі Н10 Стрий - Івано Франківськ-Чернівці пропускний пункт Мамалига на ділянці, що проходить через автомобільний міст через річку Стрий у м. Стрий Львівської області мала місце дорожньо транспортна пригода під час якої водій автомобіля «ЗАЗ 110307» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 допустив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_1 .. Під час даної ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, через що лікувався стаціонарно у КНП Стрийської районної ради «Стрийська центральна районна лікарня» з 05.11.2020 по 16.12.2020 та з 19.07.2021 по 30.07.2021, у війсково медичному клінічному центрі Західного регіону з 16.12.2020 по 31.12.2020, з 04.02.2021 по 15.02.2021 та з 07.02.2022 по 12.02.2022; проходив лікувальну реабілітацію у центрі відновного лікування «Модричі» з 07.04.2021 по 28.04.2021 так і амбулаторно.

За фактом даної дорожньо транспортної пригоди зареєстровано кримінальне провадження №0000934 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Рішення у кримінальному провадженні не прийнято.

Цивільно правова відповідальність перед третіми особами водія автомобіля «ЗАЗ110307» р.н. НОМЕР_1 на момент страхового випадку була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування № АР 8690662.

Вищевказані обставини сторонами не заперечувались.

Надаючи оцінку аргументам сторін, які викладені у поданих до суду заявах по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, суд вважає аргументи сторони позивача належним чином обгрунтованими та мотивованими, а аргументи відповідачів такими, що не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами.

Так, відмовляючи позивачу у прийнятті рішення, щодо здійснення виплати страхового відшкодування ПАТ «СК» ТАС» посилалась на абзац 4 п. 36.2 ст. 36 Закону, відповідно до якого, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Тобто до того часу поки судовим рішенням не буде встановлено особу винну у дорожньо-транспортній пригоді, у відповідача відсутній обов`язок здійснювати страхове відшкодування.

Однак, суд проаналізувавши вищенаведені норми ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не погоджується з такими твердженням відповідача, оскільки вищезазначена ДТП у результаті якої велосипедист ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та неодноразово лікувався як стаціонарно так і амбулаторно є страховим випадком, представником позивача у встановлені строки поданий пакет документів, передбачений ст.35 Закону, де в переліку не вказана обов`язковість судового рішення для здійснення страхових виплат про стягнення шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

Тільки у разі якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі припиняється строк розгляду заяви про здійснення страхового відшкодування. У даному ж випадку, дорожньо-транспортна пригода не розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, за фактом ДТП від 06.11.2020 р. проводиться досудове розслідування. При цьому, як зазначалося вище майнова та моральна шкода заподіяна життю та здоров`ю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка її завдала незалежно від її вини.

Таким чином, суд приходить до переконання, що зупинення прийняття рішення про виплату страхового відшкодування ПАТ «СК» ТАС» через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В силу ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Так, у матеріалах справи наявна документація з приводу медичного обстеження, стаціонарного і амбулаторного лікування позивача ОСОБА_1 , а також копії квитанцій (чеків) про оплату відповідних медикаментів та послуг, у контексті заявленого розміру позовних вимог (з урахуванням зменшення такої на суму 3613,12 грн, про що не заперечувалось представником позивача у доповненні до відзиву), тобто на суму 366 538, 80 грн..

Судом встановлено, що ліміт відповідальності страховика ПАТ «Страхова група «ТАС» становить 260 000 грн.

Враховуючи викладене, та те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог заявлених до ПАТ «СК`ТАС», знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «СК`ТАС», шкоди, пов`язаної з лікуванням ОСОБА_1 в розмірі 260 000 грн.

При цьому твердження представника відповідча ПАТ «Страхова група «ТАС» про те, що частина заявлених витрат є небунтованою або не підтверджується фіскальними чеками у зв`язку з їх нечитабельністю є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, виписками з медичних закладів з призначеним лікуванням.

Також відповідачем не надано доказів існування визначених ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обставин для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки ліміт відповідальності ПАТ «Страхова група «ТАС» становить 260 000 грн., тому різницю між повною сумою витрат та страховою виплатою (366 538, 80 грн.. 260 000 грн.) у розмірі 106 538,80 грн. має сплатити заподіювач шкоди ОСОБА_3 ..

При цьому ОСОБА_3 заперечуючи проти задоволення позову у частині позовних вимог заявлених до нього вказує про те, що ДТП сталась не з його вини, а з вини позивача, який грубо порушив ПДР, а у нього як водія не було технічної можливості уникнути ДТП, що є непереборною силою. Також посилається на вимоги ч. 2 ст. 1193 ЦУ України. Однак такі твердження суд не приймає до уваги та звертає увагу на той факт, що на даний час постанова старшого слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Дмитрів О.Р. від 31.08.2022 якою кримінальне провадження № 0000934 від 06.11.2020 за ч. 2 ст. 286 КК України було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України через відсутність у діянні складу кримінального правопорушення та якою встановлено, що причиною настання даної ДТП стала суперечність дій велосипедиста ОСОБА_1 технічним вимогам п.п. 10.1 та 11.14 ПДР, а в діях ОСОБА_6 не встановлено складу кримінального правопорушення, була скасована ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.11.2022. Тобто на даний час досудове розслідування кримінального провадження № 0000934 від 06.11.2020 триває.

При цьому, відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, виключається у двох випадках - непереборної сили та умислу потерпілого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у Постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

При цьому, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ст. 2 ст. 1193 ЦК України).

Проте, відповідачем ОСОБА_3 не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_1 або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених судом обставин не виключається.

Щодо розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесеної ним у звязку з діагностикою, лікуванням, реабілітацією у відповіних закладах охорони здоровя та придбання лікарських засобів у розмірі 106 538,80 грн., то відповідач жодним чином не спростовує таку суму, відтак її розмір та обсяг, слідуючи принципу диспозитивності, судом не досліджується.

Що стосується позовних вимог у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 шкоду на додаткові витрати викликані необхідністю стороннього догляду, то суд зазначає наступне.

У судовму засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 04.03.2021 першу групу А інвалідності безстроко з зазначенням про те що такий потребує постійного стороннього догляду.

Потреба позивача у постійному сторонньому догляді та його нездатність до самообслуговування підтверджуються також індивідуальною програмою реабілітації інваліда.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Згідно із ч. 1ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати за період 04.03.2021 по 30.11.2021 встановлено в розмірі 6000 грн.; з 01.12.2021 по день подання позову до суду 6500, 00 грн..

Як роз`яснено у п. 19 Постанові Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Розмір витрат на необхідний догляд не може бути меншим на місяць від половини мінімальної заробітної плати - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо), тобто щомісячно мінімальної заробітньої плати (75%).

Враховуючи наведене, заборгованість по відшкодуванню додаткових витрат викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 04.03.2021 по 30.11.2021 становить 40 064 грн. (6000:100%х75%х 8 місяців 28 днів)

З 01.12.2021 по 30.04.2022 має бути відшкодовано 24 375 (6500:100% х 75% х 5 місяців).

Всього, заборгованість по відшкодуванню додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01.03.2022 по 30.04.2022 (враховуючи розрахунок позивача), складає 64 439 грн..

В подальшому, саме з моменту звернення позивача до суду 13.05.2022, а не з 01.03.2022, як це зазначено у позовних вимогах, щомісячно позивачу має відшкодовуватись по 4 785 грн з наступного розрахунку (6500:100%х75%).

Відповідачем не подано жодного доказу на спростування розміру розрахованої суми на відшкодуванню додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду, а тому такий розрахунок слідуючи принципу диспозитивності, судом не досліджується.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як вбачається з п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, судом встановлено, що законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 на час здійснення ДТП 05.11.2020, в результаті якого був травмований ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ЗАЗ110307» р.н. НОМЕР_1 , за участю якого сталася вказана пригода, мав посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, окрім цього судом не встановлено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, а тому наведене дає підстави для висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 повинен нести відповідальність за заподіяння шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди. Сам по собі факт непритягнення винної особи до адміністративної відповідальності, відсутність вироку у кримінальній справі чи постанови про закриття кримінального провадження не може бути підставою для звільнення цієї особи від цивільної відповідальності, оскільки кримінальна та цивільно-правова відповідальність є різними за умовами, наслідками та не є взаємопов`язаними.

Таким чином, суд не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_3 про безпідставність стягнення з нього завданої шкоди у звязку з відсутністю в його діях вини, та недоведеністю цією вини у відповідному порядку, оскільки такі прямо суперечать вимогам норми, передбаченої п.1 ч. 2 ст.1167 ЦК України.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач в ході розгляду справи довів, що внаслідок ДТП, яка призвела до заподіяння йому тілесних ушкоджень, у звязку з чим йому була встановлена 1 група інвалідності безтерміново, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у перенесенному фізичному болі, переживаннях та моральних стражданнях, які полягаю в усвідомленні неможливості відновлення свого попереднього стану, психолочіному дискомфорті, які по часу є довічними і нескінченними так як назавжди порушено його нормальні життєві звязки через неможливість продовження активного життя.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги п.6.4 меточних рекомендацій листа Мінюсту від 13.05.2004 р. № 35-13/797 «Відшкодування моральної шкоди» у яких зазначено, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, враховує характер і глибину фізичних та моральних страждань, яких зазнав потерпілий, їх тривалість, а також обставини, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода.

В п. 9 постанови Пленум Верховного суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення закріплені у п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, згідно з якою якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст. 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Судом достовірно встановлено, що виникненню шкоди частково сприяла поведінка самого потерпілого ОСОБА_1 , що стверджується наявною у матеріалах справи копією висновку судової інженерно транспортної експертизи № СЕ-19/114-22/13970-ІТ від 23.08.2022, згідно якого з технічної точки зору причиною настання даної ДТП стала суперечність дій велосипедиста ОСОБА_1 , який керував велосипедом марки «Україна» технічним вимогам п.п.10.1 та 11.14 чинних ПДР., висновком експерта № 15/2/1773 від 12.01.2021.

На підставі вищевикладеного, враховуючи характер дій потерпілого та обставини заподіяння шкоди, суд прийшов до висновку про наявність в діях потерпілого ОСОБА_1 грубої необережності, яка сприяла виникненню ДТП, та, з врахуванням положень ч.2 ст.1193 ЦК України, визначає розмір моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. і вважає таке відшкодування достатнім, що на переконання суду відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. В іншій частині позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_3 , згідно якого такий просивстягнути у його користь з ОСОБА_1 вартість ремонту автомобіля у сумі 6852,00 грн. на підтвердження якої надав копію акту виконаних робіт виданого ФОП ОСОБА_7 від 02.02.2022 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 24 від 02.02.2022, а також завдану моральну шкоду у сумі 500 000грн., то суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 № 601/1304/15-ц, яку суд у силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин, груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу. Верховний Суд погоджується, що необережність потерпілого (пішохода) не є підставою для покладення на нього відповідальності за шкоду, завдану джерелу підвищеної небезпеки.

З урахуванням викладеної позиції суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічної позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 вартості відновного ремонту належного ОСОБА_8 , автомобіля «ЗАЗ 110307». Окрім цього, долучені на підтвердження суми збитку докази, а саме копія акту виконаних робіт та копія квитанції суд розцінює такі як неналежні, недостовірні та недостатні докази, оскільки з таких неможливо встановити, які пошкодження були наявні на автомобілі та які з них були відремонтовано, які запчастини і матеріали використано для ремонту. Також, суд враховує, що ДТП мала місце 05.11.2020, а ремонт згідно вказаних документів проведено 02.02.2022.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди завданої ОСОБА_3 у розмірі 500 000 грн., то суд відмовляє у задоволенні такої у зв`язку з недоведеністю, так як на підтвердження завдання такої моральної шкоди позивачем за зустрічним позовом не подано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 , підлягає до задоволення частково А саме слід стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду заподіяну ушкодженням здоров`явнаслідок дорожньо-транспортної пригодипов`язану з лікуванням у розмірі 260 000 гривень. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягути шкоду заподіяну ушкодженням здоров`явнаслідок дорожньо-транспортної пригодипов`язану з лікуванням не покриту страховим відшкодуванням у розмірі 106 538, 80 грн.

Також, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду, за період з 04.03.2021 року по 30.04.2022 року в розмірі 64 439 грн. та у рахунок відшкодування додаткових витрат стороннього догляду 4 785 грн. щомісячно починаючи з дня звернення до суду 13.05.2022 року. Окрім цього, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП слід відмовити у зв`язку з недоведеністю обставин, що підтверджують заявлені позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , законний представник ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду заподіяну ушкодженням здоров`явнаслідок дорожньо-транспортної пригодипов`язану з лікуванням у розмірі 260 000 (двісті шістдесять тисяч) гривень.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну ушкодженням здоров`явнаслідок дорожньо-транспортної пригодипов`язану з лікуванням не покриту страховим відшкодуванням у розмірі 106 538 (сто шість тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень 80 коп.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду, за період з 04.03.2021 року по 30.04.2022 року в розмірі 64 439 (шістдесять чотири тисячі чотириста тридцять дев`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування додаткових витрат стороннього догляду 4 785 (чотири тисячі сімсот вісімдесят п`ять) гривень щомісячно починаючи з дня звернення до суду 13.05.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», місцезнаходження м.Київ, вул. Перемоги, 65, .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення виготовлено 31.05.2023

Головуючий суддя Н. М. Янів