Справа № 626/1839/23
Провадження № 2-о/626/149/2023
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

06.07.2023 року м. Красноград

Суддя Красноградського районного суду Харківської області Дудченко В.О. перевіривши заяву ОСОБА_1 із заінтересованою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, необхідності здійснення постійного догляду за своєю рідною тіткою, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та через порушення функцій організму є невиліковно хворою, не може самостійно пересуватись та самообслуговуватися і потребує постійного догляду вдома на непрофесійній основі від фізичної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказав, що після смерті матері у 2000 році його виховання і утримання взяла на себе його рідна тітка ОСОБА_2 , яка для нього замінила матір, з якою вони проживали спільно однією сім`єю, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Висновками ЛЛК № 406 від 16 червня 2023 року і № 376 від 05 червня 2023 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради підтверджується, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду вдома на непрофесійній основі від фізичної особи. Окрім нього немає інших осіб, що могли б здійснювати догляд за хворою ОСОБА_2 ОСОБА_1 зазначив, що даний факт необхідно встановити з метою звільнення з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ознайомившись зі змістом заяви, приходжу до висновку, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення ч. 1 ст. 293 ЦПК України дає підстави для висновку, що суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Механізм призначення і виплати компенсації за догляд (далі - компенсація), що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг (далі - фізична особа, яка надає соціальні послуги) особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (далі - соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі) та є: особами з інвалідністю I групи; дітьми з інвалідністю; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги відповідно до переліку тяжких захворювань, розладів, травм, станів, що дають право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність, надання такій дитині соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 року № 1161 встановлений порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859.

Відповідно до порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, для отримання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги, подаються до уповноваженого органу заява про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та документи/відомості у паперовій або електронній формі, зазначені в пункті 7 цього Порядку.

Особою/законним представником особи, яка потребує надання соціальних послуг, подається заява про згоду отримувати соціальні послуги.

Отже, фізична особа, яка надає догляд, має звернутися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення (уповноваженої особи або центру надання адміністративних послуг) з заявою про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Таким чином, законом чітко визначений порядок оформлення згоди надання соціальний послуг з догляду на непрофесійній основі.

Питання надання особі статусу надавача соціальних послуг, в тому числі і по догляду за особою з інвалідністю чітко регламентовано нормами Закону України «Про соціальні послуги» та Порядком організації надання соціальних послуг від 01червня 2020 року № 587, Порядком надання соціальних послуг особам з інвалідністю та особам похилого віку, які страждають на психічні розлади від 26 червня 2019 року № 576.

У разі незгоди з прийнятим рішенням відповідного органу щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статусу особи, яка здійснює постійний догляд особи з інвалідністю, заявник не позбавлений права на звернення до суду із позовом про оскарження дій/рішення такого органу, а не із заявою про встановлення факту.

Водночас, відповідно до абзацу 8 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на який посилається заявник у своїй заяві, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час воєнного стану звільняються з військової служби на підставі необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Розділом ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено процедуру звільнення з військової служби.

Відповідно до пп. 2 п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України; у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 04 червня 2020 року № 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України; у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 04 червня 2020 року № 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України; у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 04 червня 2020 року № 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військовому званні - Президентом України.

Таким чином, порядок звільнення осіб з військової служби на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відноситься до дискреційних повноважень військової посадової особи, визначеної п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка самостійно оцінює доводи військовослужбовця щодо підстав звільнення з військової служби, в тому числі і щодо того, чи є він єдиною особою, яка здійснює постійний сторонній догляд на безоплатній основі за особою, яка за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, а незгода з рішенням відповідної військової посадової особи може бути оскаржена військовослужбовцем до суду.

Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки факт того, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка здійснює постійний сторонній догляд на безоплатній основі за особою, яка за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, може бути встановлений відповідною військовою посадовою особою, визначеною п. 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, під час оцінки документів, поданих разом з рапортом про звільнення з військової служби , то заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 із заінтересованою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали.

Суддя