У Х В А Л А

06 липня 2023 року

м. Київ

справа № 337/3107/20

провадження № 61-8810ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ямою Дмитр ом Миколайович ем , на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного судувід 02 травня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької Крістіни Олександрівни, заінтересована особа (стягувач), - Концерн «Міські теплові мережі»,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст заяви

08 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К. О. (далі - приватний виконавець), заінтересована особа (стягувач), - Концерн «Міські теплові мережі».

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 червня 2017 року до 30 червня 2020 року у розмірі 5 474,47 грн.

Постановою приватного виконавця Білецької К. О. від 24 січня 2023 року відкрито виконавче провадження (далі - ВП) № НОМЕР_1. Копію цієї постанови ОСОБА_1 отримав 27 січня 2023 року. Одночасно з копією постанови про відкриття ВП № НОМЕР_1 він отримав копії постанов приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення з боржника основної винагороди та арешт коштів боржника у ВП № НОМЕР_1.

Заявник вважав, що постанови приватного виконавця Білецької К. О. неправомірні, оскільки відповідно до абзацу 15 пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, а також прилеглих до неї територій.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, до передбаченого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння процесам релокації підприємств в умовах воєнного стану та економічного відновлення держави» (далі - Закон №2468-ІХ) переліку включено всю територію Запорізького району.

Відповідно до пункту 8 статті 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-ІХ до території Запорізького району належить вся територія міста Запоріжжя як адміністративного центру району.

Тому, приватний виконавець безпідставно відкрив ВП № НОМЕР_1, а також незаконно прийняв інші постанови у цьому виконавчому провадженні.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2023 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2023 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до Закону «Про виконавче провадження» (далі - Закон) приватний виконавець діяв в межах повноважень, наданих йому законом, та його дії спрямовані на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

З такими висновками погодився суд апеляційної інстанції.

Суди попередніх інстанції виходили з того, що відповідно до абзацу 13 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 (в редакції на час винесення приватним виконавцем оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника - 24 січня 2023 року), прирівнювання територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, до територій, на яких ведуться бойові дії, не застосовується до заборони відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, установлених пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Територія Запорізького району Запорізької області, до складу якої входить територія Запорізької міської територіальної громади, станом на 24 січня 2023 року не належала до території, розташованої в районі проведення активних воєнних (бойових) дій, а належала до території можливих бойових дій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, тому в діях приватного виконавця відсутні порушення закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2020 року частково задоволений позов Концерну «Міські теплові мережі» та стягнено з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 червня 2017 року до 30 червня 2020 року у розмірі 5 474,47 грн.

Постановою приватного виконавця Білецької К. О. від 24 січня 2023 року відкрито ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення суду.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження та інші постанови приватного виконавця у ВП № НОМЕР_1 Коваленко В. А. отримав 27 січня 2023 року.

Постановою приватного виконавця Білецької К. О. від 24 січня 2023 року у ВП № НОМЕР_1 накладено арешт на кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладання арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 6 600,00 грн.

Вимоги касаційної скарги

У травні 2023 року ОСОБА_1 через адвоката Яму Д. М.звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2023 року, просив скасувати оскаржувані рішення та задовольнити його скаргу.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме постанову Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 06 грудня 2022 року № 1364, неправильно тлумачили норму щодо можливості проведення виконавчих дій на території Запорізького району до якого входить Запорізька територіальна громада.

Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій не враховали правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 826/12668/17, провадження № К/9901/27502/19, від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, провадження №, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19, провадження № К/9901/36421/19, у постанові Верховного суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 537/5837/14-а у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 520/2098/19, провадження № № 11-325апп21, щодо необхідності надання оцінки відповідності закону чи нормативно-правовому акту Конституції України, законам України та міжнародним договорам.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заявник не погоджується із застосуванням приватним виконавцем норм постанови КМУ, отже, із застосуванням приватним виконавцем законодавства під час відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Верховний Суд виходить з того, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Здійснюючи контроль за виконанням судових рішень, суд оцінює діяння виконавця за критерієм їх відповідності законодавству. Отже, суд встановлює, які правові норми підлягають застосуванню та аналізує їх.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України (частини перша-третя статті 10 ЦПК України).

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини ( частини шоста-десята статті 10 ЦПК України).

Судовий розгляд і заборона сваволі суду передбачає аргументацію судових рішень як запоруку забезпечення належного балансу між правами людини і принципами права, диференціацію юридичної ситуації і застосування конкретних принципів права.

Згідно з статтею 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 частини першої статті 2 Закону виконавче провадження повинно здійснюватися з дотриманням засад верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності.

Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Верховна Рада України 28 липня 2022 року прийняла Закон № 2468-IX (набрав чинності 19 серпня 2022 року), відповідно до якого абзац 15 пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» викладено у такій редакції: «забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, а також прилеглих до неї територій».

06 грудня 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (набрала чинності 25 грудня 2022 року), якою встановлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

До територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій та території активних бойових дій; території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованими Російською Федерацією(пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 розмежовано території, на яких ведуться (велися) бойові дії, а саме: на території можливих бойових дій та території активних бойових дій.

Кабінет Міністрів України постановою від 13 січня 2023 року № 45 (набрала чинності 21 січня 2023 року) вніс зміни до постанови від 06 грудня 2022 року № 1364, виклавши абзац 13 пункту 1 у такій редакції: «території, для яких не визначена дата завершення бойових дій (дата припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації Російською Федерацією, вважаються такими, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованими російською федерацією. Прирівнювання територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, до територій, на яких ведуться бойові дії, не застосовується до зупинення вчинення виконавчих дій, заборони відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, установлених пунктами 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»».

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, який набрав чинності 27 грудня 2022 року, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Переліком також розмежовано території, на яких ведуться (велися) бойові дії, а саме: на території можливих бойових дій та на території активних бойових дій.

Згідно з розділом І Переліку (в редакції станом на 24 січня 2023 року) всю територію Запорізького району Запорізької області не віднесено до території можливих бойових дій з 12 березня 2022 року без визначення дати припинення можливості бойових дій (пункт 1.3 Переліку).

Аналіз вказаних норм закону та постанови КМУ дають підстави для висновку, що КМУ не змінив чи розширив території, на яких забороняється відкриття виконавчого провадження, що визначені Законом, а вказав, які саме території включаються до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії та тимчасово окуповані Російською Федерацією, з огляду на те, що перелік відповідних територій затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, а також прилеглих до неї територій. Водночас система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Суди керувалися законом і переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії.

Суди встановили, що приватний виконавець діяв в межах своїх повноважень та керувався нормами Закону, згідно з якими не заборонено проводити виконавчі дії на території саме можливих бойових дій.

Верховний Суд, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що територія Запорізького району Запорізької області, до складу якої входить територія Запорізької міської територіальної громади, станом на 24 січня 2023 року не належала до території, розташованої в районі проведення активних воєнних (бойових) дій, а належала до території можливих бойових дій, тому не застосовується заборона відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, встановлених пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість судового рішення, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Також, доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 і не спростовують правильне застосування приватним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження»

У касаційній скарзі заявник посилається на неврахування висновків Верховного Суду під час ухвалення оскаржуваних судових рішень.

Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 826/12668/17, провадження № К/9901/27502/19, від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, провадження №, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19, провадження № К/9901/36421/19, у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 537/5837/14-а у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 520/2098/19, провадження № 11-325апп21, на які посилається заявник у касаційній скарзі, не суперечать загальним нормам застосування законів відповідно до їхньої ієрархії, застосованих у справі, що переглядається.

Посилання в касаційній скарзі, що суд застосував постанову Кабінету Міністрів України, не врахувавши, що закон не надає йому повноважень визначати, розподіляти і прирівнювати території, які визначені в розділі XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» є необґрунтованими з огляду на викладені мотиви і висновки цієї постанови.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи та аргументи, наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваного судового рішення, тому правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування, касаційна скарга є необґрунтованою.

Щодо клопотання про передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати (частина четверта статті 403 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, із обґрунтуванням підстав, визначених у частині п`ятій статті 403 цього Кодексу.

Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

Верховний Суд не встановив достатніх та обґрунтованих підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У клопотанні ОСОБА_1 про передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Ямою Дмитром Миколайовичем, на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 травня 2023 року за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької Крістіни Олександрівни, заінтересована особа (стягувач), - Концерн «Міські теплові мережі», відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Ступак

В. В. Яремко