У Х В А Л А

19 травня 2023року м. Київ

Справа № 755/15736/16

Провадження: № 22-ц/824/9522/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., суддів Соколової В. В., Нежури В. А.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Савлук Т.В.,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 , про визнання правочину недійсним,

у с т а н о в и в:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року позов ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 02 лютого 2010 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябикіною Аллою Анатоліївною.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) 28 квітня 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій одночасно порушила питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 не був повідомлений про розгляд справи, а адвокат Лущин О.О., який діяв в її інтересах, отримавши рішення суду у 2018 році, ввів її в оману, повідомивши, що їй не потрібно перейматись з приводу ухваленого рішення, при цьому, копію тексту рішення їй не передавав.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою не може бути відкрите з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

В той же час пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; та пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Результат аналізу вказаної процесуальної норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто, законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. Тобто, строк, передбачений частиною другою статті 358 ЦПК України, є присічним і поновленню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктами 1,2 частини другої статті 358 ЦПК України.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 серпня 2020 року у справі № 523/1781/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 493/1858/16-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 613/1166/15-ц, від 01 грудня 2021 року у справі № 171/506/15, від 23 листопада 2022 року у справі № 754/2141/19, від 30 листопада 2022 року у справі № 761/30419/19, від 30 січня 2023 року у справі № 761/21976/21, від 15 лютого 2023 року у справі № 208/805/20, від 24 квітня 2023 року у справі № 755/19216/18, від 05 квітня 2023 року у справі № 465/3861/16-ц.

У разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми (постанова Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17).

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA ANDSHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Як убачається із матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції інтереси третьої особи ОСОБА_1 представляв адвокат Лущин О.О. (т. 2 а.с. 226, 227-230).

В судовому засіданні від 12.06.2018 року, яке передувало ухваленню судового рішення у справі, третя особа ОСОБА_1 приймала участь особисто. В судовому засіданні також був присутній її адвокат Лущин О.О. (т. 2 а.с. 231).

Про розгляд справи, призначений на 27.06.2018 року, ОСОБА_1 та її адвокат Лущин О.О. були повідомлена особисто шляхом поставлення підписів у відповідній розписці (т. 2 а.с. 238).

28.09.2018 року адвокату Лущину О.О. в інтересах ОСОБА_1 було вручено копію рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року (т. 2 а.с. 251-254, довідковий лист).

З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року надіслано судом до реєстру 09 серпня 2018 року та оприлюднено 14 серпня 2018 року.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч. 1 ст. 64 ЦПК України).

Отже, третя особа ОСОБА_1 не є особою, яка не була повідомленою про розгляд справи та результат розгляду справи.

Однак, лише у квітні 2023 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернулась до суду із апеляційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року, тобто, після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, при цьому, винятків, передбачених частиною 2 статті 358 ЦПК України, не встановлено.

Також, слід відмітити, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України.

Тобто, позивач, відповідач та третя особа є самостійними учасниками судового процесу, які наділені визначені цивільно-процесуальним кодексом правами та обов`язками, а тому ОСОБА_1 , яка приймала участь у справі в якості третьої особи, не вправі вчиняти будь-які процесуальні дії від імені відповідача та посилатись на те, що він, відповідач, був не належним чином повідомлений про розгляд справи судом. Такі обставини мали б правове значення лише у разі оскарження рішення суду першої інстанції самим відповідачем, а не третьою особою ОСОБА_1 .

В будь-якому випадку, як зазначено вище, сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення після спливу одного року з дня складення його повного тексту, а винятків, визначених, частинами 1, 2 статті 358 ЦПК України, не встановлено, у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року слід відмовити.

Керуючись ст. 358, 370 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 , про визнання правочину недійсним відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т. О. Невідома

Судді: В. А. Нежура

В. В. Соколова