Справа № 943/2294/20 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г. О.
Провадження № 22-ц/811/2991/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Гай О.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Буського районного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку та земельної ділянки об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив визнати житловий будинок та земельну ділянку об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те,що 14 липня 2011 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який було розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області від 21 липня 2020 року, справа № 943/216/20. За час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок в АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний житловий будинок, за взаємною згодою подружжя було зареєстровано за відповідачем шляхом укладення договору дарування житлового будинку від 10 травня 2012 року та договору дарування земельної ділянки від 10 травня 2012 року.

Згідно договору дарування житлового будинку від 10 травня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Дячик А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 551, у п. 1 договору площа житлового будинку становить 76,4 кв.м., згідно п. 3 договору оцінка становить 75 696,00 грн. Вказана вартість та площа визначена на підставі технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 22.11.2010 та Звіту про оцінку майна виготовленого ТОВ «ОЦІНКА.ЮА» від 01.12.2017. Згідно договору дарування земельної ділянки від 10 травня 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Дячик А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 554 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :13:025:0395, у п. 4 договору оцінка майна становить 64 603,14 грн. на підставі вказаного договору дарування на ім`я відповідачки було видано Витяг про державну реєстрацію прав виданий Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» № 34770828 від 10.07.2012. З часу набуття у приватну власність спірного житлового будинку сторонами за спільні кошти було проведено його реконструкцію. Проведення реконструкції підтверджується будівельним паспортом на реконструкцію індивідуального житлового будинку та будівництво, виданим начальником відділу - головним архітектором М.Владикою 09.12.2016, Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, яка зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 24.02.2017, Ескізом намірів забудови земельної ділянки будівництво господарських будівель та гаража по АДРЕСА_1 виданого ФОП ОСОБА_5 у 2019 році. Було проведено реконструкцію газової мережі житлового будинку, що підтверджується робочим проектом виготовленим ПП «Амон» у 2017 році. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений ФОП ОСОБА_5 01 лютого 2017 року вбачається зміна площі будинку після реконструкції, що становить 156,3 кв.м (площа до реконструкції 76.4 кв м) Крім цього, на земельній ділянці було побудовано гараж згідно схеми забудови земельної ділянки від 09.12.2016, погодженої головним архітектором району М.Владикою. Таким чином, в результаті проведення реконструкції будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в період перебування в шлюбі сторін, вартість та площа будинку значно збільшилась. Тому вважає, що оскільки будинок збільшився у вартості за рахунок спільних грошових та трудових затрат обох з подружжя в період перебування в шлюбі, воно стало спільним сумісним майном в розумінні ч. 1 ст.62 СК України. Просить суд для встановлення істотного збільшення у вартості будинку після реконструкції провести по даній справі судово будівельно-технічну експертизу.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку та земельної ділянки об`єктом спільної сумісної власності подружжя задоволено.

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловий будинок в АДРЕСА_1 з прилеглими до нього господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :13:025:0395.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що факт визнання майна спільною сумісною власністю суперечить дійсним обставинам справи. Зокрема, твердження позивача про те, що за спільні кошти було проведено реконструкцію житлового будинку не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами. Зазначає, що у спірному будинку проводились ремонтні роботи, але виключно за кошти відповідача, що підтверджується квитанціями та рахунками про сплату. Крім цього, суд не перевірив та не встановив наявність у позивача коштів для проведення реконструкції житлового будинку.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішенням таким вимогам відповідає.

Як встановлено матеріалами справи, сторони зареєстрували шлюб 14 липня 2011 року, який було розірвано рішенням Буського районного суду Львівської області 21 липня 2020 року.

10 травня 2012 року (під час перебування у шлюбі) ОСОБА_3 набула у власність житловий будинок в АДРЕСА_1 на підставі договору дарування (а.с.12).

Відповідно до п.1, п.3 договору дарування житлового будинку зареєстрованого в реєстрі за № 551 від 10 травня 2012 року, площа житлового будинку становить 76,4 кв.м., а згідно п. 3 договору оцінка становить 75 696,00 грн.

Згідно з договором дарування від 10 травня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №554, ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Судом установлено, що з моменту набуття у приватну власність спірного житлового будинку сторонами за спільні кошти було проведено його реконструкцію, що підтверджується будівельним паспортом на реконструкцію індивідуального житлового будинку та будівництво, виданим 09.12.2016, декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 24.02.2017 (а.с.43-44).

Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок від 22 листопада 2010 року до складу будинковолодіння входять: житловий будинок 1964 року побудови, гараж-сарай, вбиральня, огорожа, ворота з хвірткою 2 шт. (а.с. 17- 23).

З наявної в матеріалах справи копії технічного паспорта на житловий будинок від 01 лютого 2017 року, до складу будинковолодіння входять: житловий будинок 1969/2017 року побудови, ганок, хвіртка, ворота, огорожа (а.с. 37- 42).

З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 01 лютого 2017 року вбачається, що площа будинку після реконструкції становить 156,3 кв.м.

Відповідно до висновку про вартість житлового будинку, загальною площею 156,3 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 від 01 грудня 2017 року ринкова вартість об`єкта оцінки складає без ПДВ 334 750 грн (а.с. 15-16).

За ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 загальною площею 156,3 кв.м, житлова площа 81,8 кв.м, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.9).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за заверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.

Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений статтею 61 СК України.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень ст. 57 та ст. 62 СК дає підстави для висновку про те, що ст. 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як ст. 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Матеріалами справи підтверджено, що врезультаті проведення реконструкції спірного будинку в період перебування сторін у шлюбі, вартість та площа будинку істотно збільшилась, тому спірний будинок в розумінні ч.1 ст.62 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Зазначений факт відповідачкою не спростований, як і доведено належними та допустимими засобами доказування здійснення реконструкції житлового будинку за особисті кошти відповідачки.

У матеріалах справи знаходиться заява ОСОБА_3 , якою вона повністю визнає позовні вимоги ОСОБА_1 (а.с.88). У зв`язку з наведеним, позивач просив залишити без розгляду клопотання про призначення судової будівельно - технічної експертизи (а.с.93).

Також суд вірно зазначив, що оскільки житловий будинок є об`єктом спільного сумісного майна подружжя, тому відповідно і земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок є спільним сумісним майном сторін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 29 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 07.07.2023

Головуючий

Судді