ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року

м. Київ

справа № 373/608/18

провадження № 61-11019св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство»,

відповідачі: Переяслав-Хмельницька районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, прийняту колегією у складі суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В., та касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства (далі - ДП) «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» звернувся з позовом до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області (далі - Переяслав-Хмельницька РДА), ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання частково недійсним розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позову вказував, що Переяслав-Хмельницький відділ Бориспільської місцевої прокуратури, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні, виявив порушення земельного та лісового законодавства при передачі Переяслав-Хмельницькою РДА у приватну власність земельних ділянок лісового фонду в межах Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Розпорядженням Переяслав-Хмельницької РДА від 9 березня 2010 року

№ 253 «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам України для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради загальною площею 2,04 га» затверджено проект землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок, зокрема,

ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 - для ведення індивідуального садівництва та надано вказаним громадянам земельні ділянки площею по 0,12 га кожному (угіддя: перелоги), які розташовані на землях державної власності та перебувають у запасі.

У подальшому вказані особи отримали державні акти на право власності на земельні ділянки площею по 0,12 га, цільовим призначенням яких є ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Земельна ділянка, яку отримала у власність ОСОБА_10 , у подальшому перейшла у власність ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Прокурор вважає, що розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 9 березня 2010 року за № 253 видане з порушенням вимог законодавства, оскільки спірні земельні ділянки відносяться до земель державної власності лісогосподарського призначення та повинні використовуватись для ведення лісового господарства в порядку, визначеному

ЛК України.

У червні 2017 року ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» стало відомо про накладення земельних ділянок, які перебувають у приватній власності громадян, на землі лісового фонду, що перебувають у постійному користуванні цього підприємства в 30 виділі кварталу № 32 Стовп`язького лісництва та в 23 виділі кварталу № 68 Стовп`язького лісництва. ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» будь-яких дозволів на вилучення даних земельних ділянок лісового фонду не надавало.

Крім того, при передачі земельних ділянок у власність відповідачів змінено їх цільове призначення.

За таких обставин просив:

- визнати недійсним розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА від 9 березня 2010 року № 253 «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам України для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради, загальною площею 2,04 га» в частині надання

ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 земельних ділянок

площею по 0,12 га кожному для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області;

- визнати недійсними державні акти, видані ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , якими посвідчено право власності останніх на земельні ділянки;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь держави в особі ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером :06:018:0022.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

від 23 листопада 2020 року провадження у справі за позовом заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» до ОСОБА_8 закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

від 23 листопада 2020 року, ухваленим у складі судді Реви О. І., відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив про недоведення прокурором належними та допустимими доказами обставин існування у ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» права постійного користування спірними земельними ділянками. Також місцевий суд вказав про недоведення прокурором обставин щодо незаконності розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА № 253 від 9 березня 2010 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року задоволено апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури,

рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

від 23 листопада 2020 року скасовано та постановлено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 9 березня 2010 року № 253 «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам України для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради загальною площею 2,04 га» в частині надання ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 земельних ділянок площею

по 0,12 га кожному для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Визнано недійсними:

- державний акт серії ЯЛ № 848991 від 26 травня 2010 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0017 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий ОСОБА_1 ;

- державний акт серії ЯЛ № 848990 від 7 травня 2010 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0016 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий ОСОБА_2 ;

- державний акт серії ЯЛ № 848989 від 26 травня 2010 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0015 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий ОСОБА_3 ;

- державний акт серії ЯЛ № 848980 від 28 квітня 2010 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:015:0048 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий ОСОБА_4 ;

- державний акт серії ЯЛ № 848984 від 11 червня 2010 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0010 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий ОСОБА_6 ;

- державний акт серії ЯЛ № 848994 від 26 травня 2010 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0020 загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий ОСОБА_7 .

Витребувано на користь держави в особі ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_5 земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0022.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції зазначив, що подані прокурором докази (копія лісовпорядного планшету № 5, копія витягу з проекту організації та розвитку лісового господарства «Переяслав-Хмельницького лісового господарства» і висновок земельно-технічної експертизи за № 1162/17-41

від 1 лютого 2017 року, складений у кримінальному провадженні) підтверджують обставини перетину земельних ділянок із кадастровими номерами :06:018:0010, :06:018:0015, :06:018:0016, :06:018:0017, :06:018:0022, :06:015:0048 та :06:018:0020 із землями лісового фонду, які перебувають у користуванні ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство».

Крім того, апеляційний суд зазначив, що виявлення фактів незаконної передачі у власність громадян земельних ділянок у лютому 2017 році (після проведення експертиза в ході кримінального провадження) вказує, що пред`явлення даного позову у квітні 2018 року відбулося в межах позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У липні 2021 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, просять скасувати постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року і залишити в силі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 листопада

2020 року.

Касаційна скарга ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мотивована неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції частини третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Вказана норма права застосована апеляційним судом без урахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня

2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), згідно з яким «якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України».

Крім того, у липні 2021 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог, пред`явлених до нього, і залишити в цій частині в силі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2020 року.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована застосуванням судом апеляційної інстанції статей 256, 257, 261, 267 ЦК України без урахування висновку щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 червня 2018 року

у справі № 359/2421/15-ц (провадження № 14-168цс18).

ОСОБА_4 вказує про відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо застосування статей 321, 328, 387, 388,

396 ЦК України, статей 20, 21, 55-57, 92, 141, 152 ЗК України, статей 5, 7, 12, 19,

57 ЛК України. Вважає, що правові висновки Верховного Суду про застосування вказаних норм права регулюють правовідносини у випадку повної належності земельних ділянок до категорії земель «Ліси та інші лісовкриті площі». Однак у вказаній справі земельна ділянка, передана у його власність, лише частково накладається на землі лісогосподарського призначення. За таких обставин вважає, що висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах відсутній.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 7 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ухвалою цього ж суду від 4 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 .

Підставою відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були доводи заявників про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_4 були доводи заявника про:

- неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року

у справі № 359/2421/15-ц (провадження № 14-168цс18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо застосування статей 321, 328, 387, 388, 396 ЦК України, статей 20, 21,

55-57, 92, 141, 152 ЗК України, статей 5, 7, 12, 19, 57 ЛК України (пункт 3

частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розпорядженням Переяслав-Хмельницької РДА «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам України для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради загальною площею 2,04 га» № 253 від 9 березня

2010 року затверджено проект землеустрою щодо виділення безоплатно у власність земельних ділянок 17 громадянам для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області без права вирубки дерев. Зокрема, ОСОБА_6 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 надано земельні ділянки площею по 0,12 га кожному (угіддя: перелоги), які розташовані на землях державної власності та перебувають у запасі Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

На підставі вказаного розпорядження 15 квітня 2010 року управлінням Держкомзему у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області видано державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,12 га, цільовим призначенням яких є індивідуальне садівництво:

- ОСОБА_1 - державний акт серії ЯЛ № 848991 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0017;

- ОСОБА_2 - державний акт серії ЯЛ № 848990 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0016;

- ОСОБА_3 - державний акт серії ЯЛ № 848989 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0015;

- ОСОБА_4 - державний акт серії ЯЛ № 848980 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:015:0048;

- ОСОБА_6 - державний акт серії ЯЛ №848984 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0010;

- ОСОБА_7 - державний акт серії ЯЛ № 848994 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0020;

- ОСОБА_10 - державний акт серії ЯЛ № 848996 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0020;

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо даного об`єкта нерухомості № 104790320 від 23 листопада 2017 року суди встановили, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:018:0020 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 серпня 2014 року № 1218.

З висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 1 лютого 2017 року за №1162/17-41, проведеної у кримінальному проваджені № 000394 від 21 серпня 2015 року, апеляційний суд встановив, що земельні ділянки з кадастровими номерами :06:018:0010, :06:018:0015, :06:018:0016, :06:018:0017, :06:018:0018, :06:018:0021, :06:018:0022, :06:015:0048 та :06:018:0020 частково накладаються на земельні ділянки ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство».

З даних публічної кадастрової карти, фрагмент якої із нанесеними межами кварталу 32, частини кварталу 68 і меж їх таксаційних виділів Стовп`язького лісництва ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» наданий Українським державним проектним виробничим об`єднанням (далі -

ВО «УКРДЕРЖЛІСПРОЕКТ»), апеляційний суд встановив, що на 2014 рік має місце накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :06:018:0010; :06:018:0015; :06:018:0016; :06:018:0017; :06:018:0018; :06:018:0022; :06:015:0048; :06:018:0020 на землі Стовп`язького лісництва ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп». Аналогічні дані надані

ВО «УКРДЕРЖЛІСПРОЕКТ» станом на 2003 рік.

Зі змісту листів ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» № 94 та № 95 від 13 лютого 2018 року апеляційний суд встановив, що за період з 2007 року до 2013 року відчуження земель лісового фонду з постійного користування лісгоспу на території Стовп`язьської сільської ради Переяслав-Хмельницького району не здійснювалось. Погодження на вилучення земельних ділянок з кадастровими номерами :06:018:0010, :06:018:0015, :06:018:0016, :06:018:0017, :06:018:0018, :06:018:0021, :06:018:0022, :06:015:0048 та :06:018:0020 з користування ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» воно не надавало.

Суди встановили, що відповідно до листа Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства № 34-03-2243 від 13 лютого 2018 року це управління не надавало погодження на вилучення та зміну цільового призначення на земельні ділянки із кадастровими номерами: :06:018:0010, :06:018:0015, :06:018:0016, :06:018:0017, :06:018:0018, :06:018:0021, :06:018:0022, :06:015:0048 та :06:018:0020.

Листом № 34-03-4657 від 30 березня 2018 року Бориспільська місцева прокурора повідомила Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши додержання судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах вимог та доводів касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

Щодо позовних вимог прокурора в інтересах ДП Державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про визнання частково недійсним розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельної ділянки

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З наведених норм випливає, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб?єктів права -громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб?єктів права.

За висновками Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення ЄСПЛ від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії», заява № 42454/02).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов?язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов?язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18), від 26 червня

2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), від 6 липня

2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21)).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що і в судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року

у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19), від 26 червня 2019 року

у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс 19)). Тому, зокрема, наявність чи відсутність у органу, через який діє держава, статусу юридичної особи, значення не має (постанова Великої Палати Верховного Суду від 6 липня

2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21)).

При цьому міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до статті 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 1 червня 2021 року у справі № 925/929/19

(провадження № 12-11гс21)). Отже, незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб?єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.

На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб?єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (постанова Великої

Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19)). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого

2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).

Відповідно до статті 170 ЦК України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

Таким чином немає підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства.

Подібний правовий висновок викладено Великою Палатою

Верховного Суду у постановах від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21) та від 23 листопада 2021 року

у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою

статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Колегія суддів вважає за необхідне врахувати висновки, викладені після подання касаційної скарги у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), що узгоджується з частиною третьою статті 400 ЦПК України.

Отже, позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених у статті 257 цього Кодексу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню в частині вирішення по суті вимог заступника прокурора Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі

ДП Державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про визнання частково недійсним розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельної ділянки із залишенням позову в цій частині без розгляду.

Щодо позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про визнання частково недійсним розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які

ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем

і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються

у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити

у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або

є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір

у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року

у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказано, що «в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. Це може свідчити про недобросовісність такої особи і впливати на вирішення спору, зокрема про витребування лісової земельної ділянки, але не може свідчити про неможливість володіння (законного чи незаконного) приватною особою такою земельною ділянкою. Тому Велика Палата Верховного Суду підтверджує свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності. Такий висновок випливає з постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц (провадження

№ 14-140цс18), на яку посилається Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, постанов Великої

Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, розділ 1.5.4).

… рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня

2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від

15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження

№ 12-148гс19, пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад,

у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити

з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (див. постанови Великої

Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 4 грудня 2019 року

у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.

… власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило

у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року

у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня

2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34),

від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.

Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду

від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86)). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 11 лютого 2020 року

у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).

З огляду на викладене, під час розгляду справи за позовною вимогою про застосування належного способу захисту (зокрема у спорі за віндикаційним позовом) відмова в позові з тих мотивів, що державний акт, рішення про державну реєстрацію, відомості чи запис про державну реєстрацію права на майно не визнані недійсними, або що вони не оскаржені, відповідні позовні вимоги не пред`явлені, не допускається. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові».

Враховуючи вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, для витребування спірної земельної ділянки оспорювання рішень органів місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Задовольняючи позов прокурора в інтересах держави в особі в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про визнання частково недійсним розпорядження та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, суд апеляційної інстанції не врахував, що пред`явлення таких вимог не є ефективним способом захисту права власника земельної ділянки, тому дійшов помилкового висновку про їх задоволення.

При цьому колегія суддів враховує, що позовна вимога про витребування з незаконного володіння ОСОБА_5 земельної ділянки з кадастровим номером :06:018:0022 заявлена заступником керівника Бориспольської місцевої прокуратури в інтересах ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» оскільки прокурор просив витребувати земельну ділянку на користь цього ДП. Тому відсутні підстави вважати, що в частині вказаної земельної ділянки прокурор обрав належний спосіб захисту порушеного права, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення без розгляду позову прокурора, який пред`явлено в інтересах ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» до заявників касаційної скарги, а вимогу про витребування земельної ділянки в інтересах Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства прокурор не заявляв.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про визнання частково недійсним розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, але помилився з підставами такого рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне врахувати висновки, викладені після подання касаційної скарги у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), що узгоджується з частиною третьою статті 400 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене оскаржувана постанова апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог заступника керівника Бориспольської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства до ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про визнання частково недійсним розпорядження (в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_10 , правонаступником якої

є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ), визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки:

серії ЯЛ № 848984, виданого ОСОБА_6 ; серії ЯЛ № 848994, виданого

ОСОБА_7 ; акт серії ЯЛ № 848980, виданого ОСОБА_4 , та в частині стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 судового збору підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині щодо правових підстав для відмови в задоволенні зазначених позовних вимог, необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в резолютивній частині (щодо відмови в задоволенні вказаних позовних вимог) - залишити без змін.

Щодо меж касаційного перегляду оскаржуваної постанови апеляційного суду

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається, оскаржуваною постановою апеляційного суду позов прокурора задоволено повністю, визнано розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА щодо виділення земельних ділянок у власність ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 недійсним, визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані вказаним особам окремо, та витребувано на користь ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» земельну ділянку, яка належить ОСОБА_5 .

Не погодившись з судовим рішенням апеляційного суду, ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 оскаржили його в касаційному порядку. Переяслав-Хмельницька РДА, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не реалізували своє право на подання касаційної скарги, приєднання до касаційних скарг. Така процесуальна поведінка Переяслав-Хмельницької РДА, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідчить про їх повну згоду з оскаржуваним судовим рішенням апеляційного суду у частині задоволення пред`явлених до них позовних вимог.

Аналіз аргументів касаційних скарг свідчить, що ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не навели переконливих доводів того, яким чином оскаржене судове рішення, яким задоволено позовні вимоги прокурора до Переяслав-Хмельницької РДА, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , порушує їх права та інтереси за умови, що останні не оскаржила постанову апеляційного суду в касаційному порядку.

Враховуючи викладене постанова апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог заступника керівника Бориспольської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства і ДП «Київське лісове господарство» до Переяслав-Хмельницька РДА, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання частково недійсним розпорядження (в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки: серії ЯЛ № 848989, виданого ОСОБА_3 ; серії ЯЛ № 848990, виданого ОСОБА_2 ;

ЯЛ № 848991, виданого ОСОБА_1 , та в частині стягнення з цих відповідачів судового збору касаційним судом не переглядається.

Щодо судових витрат

Відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Виходячи з положень зазначених норм позивач має право подати клопотання про повернення йому судового збору, сплаченого за позовними вимогами, які суд залишив без розгляду.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати із вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат.

Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи висновок суду касаційної інстанції про часткове задоволення касаційних скарг, з Київський обласної прокуратури на користь

заявників підлягає стягненню судовий збір, сплачений

останніми за подання касаційних скарг, а саме на користь ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по 7 048 грн та на користь ОСОБА_5

3 713,02 грн.

Керуючись статтями 400, 412, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року в частині вирішення позову заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання частково недійсним розпорядження та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки скасувати. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2020 року щодо правових підстав відмови в задоволенні зазначених позовних вимог змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 листопада

2020 року в резолютивній частині щодо відмови в задоволенні вказаних позовних вимог - залишити без змін.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 5 663,57 грн на відшкодування судового збору скасувати.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

від 23 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду

від 20 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання частково недійсним розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельної ділянки скасувати, позов в цій частині залишити без розгляду.

Стягнути з Київської обласної прокуратури: на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по 7 048 грн; на користь ОСОБА_5 - 3 713,02 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційних скарг.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк В. А. Стрільчук