Ухвала

07 липня 2023 року

м. Київ

справа № 501/1558/20

провадження № 61-9500ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0

від 01 жовтня 2008 року в розмірі 192 193,96 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 01 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ 0, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі

21 820,00 доларів США, з кінцевим терміном повного погашення кредитної заборгованості 01 жовтня 2015 року, зі сплатою 14,5% річних. 01 жовтня

2008 року як забезпечення виконання зобов`язання за договором

№ 0 від 01 жовтня 2008 року між «АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 232243. 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір відступлення права вимоги у тому числі за кредитним договором

№ 0 від 01 жовтня 2008 року та договором поруки № 232243

від 01 жовтня 2008 року. Протоколом зборів 301/08-2018 від 01 серпня

2018 року ТОВ «Кредекс Фінанс» перейменовано на ТОВ «Вердикт Капітал».

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі 21 820,00 доларів США, але

ОСОБА_1 не погасив кредит у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим за ним утворилася вказана заборгованість у розмірі

192 193,96 грн, яку позивач просив стягнути.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 жовтня

2022 року позов ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь

ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором

№ 0 від 01 жовтня 2008 року в розмірі 192 193,96 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 24 жовтня

2022 року скасовано, зменшивши суму стягнутої заборгованості із

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «Вердикт Капітал» із 192 193 грн 96 коп. до 45 641 грн 48 коп. - 3 % річних за період

із 12 травня 2017 року по 12 травня 2020 року.

Рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 24 жовтня

2022 року в частині стягнення судового збору ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 солідарно у сумі 2 882,91 грн скасовано та стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних частках на користь ТОВ «Вердикт Капітал» судовий збір у сумі 684,62 грн.

У червні 2023 року до Верховного Суду представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 травня 2023 року, в якій, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 192 193,96 грн, що станом на 01 січня

2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).

Таким чином, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону

і окремого визнання її такою не потребує.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Отже, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті

в порядку спрощеного позовного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

На думку представника заявника, справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Наведені представником заявника обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для заявника (підпункт в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)

від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1

частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Р. А. Лідовець

Д. Д. Луспеник