Справа № 127/2783/23
Провадження № 22-ц/801/1189/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 рокуСправа № 127/2783/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Рішення ухвалив суддя Федчишен С. А.

Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Вінниця

Повний текст рішення складено 28 березня 2023 року,

Встановив:

У січні 2023 року ТОВ «ФК «Ріальто» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 квітня 2021 року ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та відповідач уклали в електронній формі кредитний договір № 3-10 відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 9000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 4% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. 17 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та позивачем ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення прав вимоги № 17/06/2021-Р/М-2, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 3-10 від 22 квітня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

Відповідач ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору зобов`язання за кредитним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 24 січня 2023 року становить 30 732,00 грн.

За таких підстав позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 3-10 від 22 квітня 2021 року у сумі 30 732,00 грн., судові витрати у виді судового збору в сумі 2684,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 9000,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість за кредитним договором № 3-10 від 22 квітня 2021 року станом на 24 січня 2023 року у сумі 30 732,00 грн., з яких:

-заборгованість за сумою кредиту становить 9000,00 грн.;

-заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 22 квітня 2021 року по 22 травня 2021 року (включно) становить 6732,00 грн.;

-заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 06 червня 2021 року по 25 липня 2021 року (включно) становить 15000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» 2648,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 9000,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції ухвалив рішення, спираючись на копії невідомого походження, а копія електронного договору № 3-10 від 22 квітня 2021 року на CD-диску, яка була долучена за клопотанням позивача до матеріалів справи, згідно даних вебсайта ЦЗО за адресою https://czo.gov.ua/verify підписів не містить, а тому відповідач вважає даний договір нікчемним. Вказує, що позивачем не надано належних доказів, що можуть підтвердити заборгованість в розумінні статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тобто не відносяться до документів первинного бухгалтерського обліку, а отже розмір заборгованості не доведено.

Крім того, вимоги позивача про стягнення процентів за кредитом у розмірі 15 000,00 грн. нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань після спливу строку кредитування є необґрунтованими, а тому до задоволення не підлягають.

Просить вирішити питання розподілу судових витрат.

Також вказує, що більш повні обґрунтування заперечень проти позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву та клопотаннях, які містяться у матеріалах справи.

Позивач ТОВ «ФК «Ріальто» відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 22 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3-10 шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором № 050209, e-mail позичальника - ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер мобільного телефону - НОМЕР_1 (а. с. 11-12).

Відповідно до вказаного кредитного договору (п. 1.1) товариство надало позичальнику у кредит грошові кошти в сумі 9000,00 грн. не на споживчі цілі, на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору.

Згідно п. 1.3 договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими в кредит не може становити менше трьох календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.4 договору визначено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», які розміщені на сайті monetka.ua.

Як передбачено пунктом 1.6 договору Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_2 , що належить позичальнику.

Пунктом 2.4 визначено, що позичальник зобов`язаний, зокрема, у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування, а також у випадку подальшої зміни терміну платежу (оформлення продовження) сплачувати товариству проценти за користування кредитом у розмірі 1,7% в день від суми кредиту, починаючи з першого дня продовження на період строку її дії.

Пункт 2.3.4. закріплює за позичальником право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії договору, визначених у правилах.

Пунктом 3.3 договору визначено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 договору (з урахуванням пролонгації дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 4% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк.

17 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, за умовами якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права грошової вимоги до первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору (а. с. 32-34).

Згідно з витягом з акту приймання-передачі прав № 1 від 17 червня 2021 року до договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року позивач отримав право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 3-10 від 22 квітня 2021 року (а. с. 34 на звороті).

Згідно з витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua, для укладення електронного кредитного договору № 3-10 від 22 квітня 2021 року сторони вчинили наступні дії 22 квітня 2021 року: 21:37:04 год. введення позичальником даних по заяві, автоматична перевірка по заяві, перевірка позичальника за даними БКІ, скорингова перевірка позичальника; 21:40:28 год. створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника, позичальнику відправлено СМС повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; 21:40:34 год. позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); 21:40:53 друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника, кредитні кошти перераховані на картку позичальника (а. с. 13).

Відповідно до копії довідки ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» № 73765 від 20 січня 2023 року, СМС-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з текстом «Для підтвердження згоди з умовами договору введіть 050209» було доставлено на номер НОМЕР_1 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 22 квітня 2021 року о 21:40:28 год (а. с. 23).

Згідно платіжного доручення № 400815580 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» 22 квітня 2021 року здійснило перерахування коштів в сумі 9000,00 грн. за договором № 36-10 від 22 квітня 2021 року на умовах фінансового кредиту на картку НОМЕР_3 (а. с. 10).

Із витребуваної судом інформації стосовно рахунків ОСОБА_1 , вбачається, що номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_4 в період з 22 квітня 2021 року по 27 квітня 2021 року та який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 : НОМЕР_1 . З виписки з рахунку АТ «Приватбанк» відслідковується, що на рахунок ОСОБА_1 22 квітня 2021 року надійшли кошти в розмірі 9000,00 грн. (а. с. 70-72).

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що умовами кредитного договору встановлено обов`язок позичальника повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами, позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, а тому у позивача виникло право вимоги повернення суми заборгованості, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, судові витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у сумі 9000,00 грн., що підтверджені копіями договору про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року, платіжного доручення № 583 від 11 січня 2023 року; акту приймання-передачі наданих послуг від 23 грудня 2022 № 22/1 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У справі № 561/77/19 від 16 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) В абзаці 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 127/33824/19 від 07 жовтня 2020 року.

Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором (далі - «ЕПОІ») по суті є видом вдосконаленого цифрового підпису, хоча в Законі України «Про електронну комерцію» так і не називається. Не варто плутати ЕПОІ та електронний цифровий підпис (далі - «ЕЦП»), наявність підпису якого перевірив скаржник на вебсайті ЦЗО за адресою https://czo.gov.ua/verify. ЕПОІ та ЕЦП мають різний принцип дії, тому перевірити наявність саме електронного підпису з одноразовим ідентифікатором за допомогою цього сервісу неможливо.

Комбінація цифр, що розташовуються в нижньому правому кутку договору (а. с. 12), являє собою електронний підпис одноразовим ідентифікатором, який надсилався відповідачу на його номер телефону чи електронну пошту. Номер телефону ОСОБА_1 , що зазначений у кредитному договорі № 3-10 від 22 квітня 2021 року та фінансовий номер телефону за платіжною карткою АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 в період з 22 квітня 2021 року по 27 квітня 2021 року є ідентичними - НОМЕР_1 . Електронна пошта, що вказана у кредитному договорі № 3-10 від 22 квітня 2021 року, відповідає електронній пошті користувача підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказані обставини, з урахуванням практики Верховного Суду, спростовують доводи апеляційної скарги в частині неукладеності кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено розмір заборгованості, оскільки відсутні належні докази, що можуть підтвердити заборгованість в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» апеляційним судом відхиляються, оскільки в матеріалах справи наявні докази в достатній кількості, щоб дійти висновку про наявність заборгованості, більше того відповідач у відзиві на позовну заяву (а. с. 94) сам вказує про надходження грошових коштів 22 квітня 2021 року у сумі 9000,00 грн., які з невідомих причин вважаються ним безпідставно набутим майном.

Разом з тим із погоджених сторонами умов кредитування вбачається, що сума кредиту склала 9000,00 грн. (п. 1.1 договору); проценти за користування кредитом, згідно п. 1.2 договору склали 1,7% за кожен день користування кредитом у межах строку визначеного в п. 1.3 договору (30 днів), тобто 9000х0,017х30=4590 грн. Загальна сума заборгованості на момент закінчення терміну дії договору склала 13 590,00 грн. (9000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту + 4590,00 грн. заборгованості за процентами), що відповідає графіку розрахунків, який згідно п. 1.5 договору є його невід`ємною частиною (а. с. 12 на звороті).

Посилання позивача у позовній заяві, що відповідачем було пролонговано кредитний договір шляхом сплати комісії у розмірі 250,00 грн., що підтверджується чеком, не відповідають дійсності.

Пункт 2.3.4. вказує, що саме позичальник має право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії договору, визначених у правилах.

У пункті 4.14. внутрішніх правил надання грошових коштів ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» міститься положення про те, що для продовження договору можливо скористатися послугою «за комісію», сплативши комісію, яка відображена у особистому кабінеті; строк пролонгації договору «за комісію» становить 7 або 14 днів.

Проте, надана квитанція не може слугувати підтвердження пролонгації договору оскільки не містить жодних ідентифікуючих даних, щодо особи платника комісії, та не може розглядатись судом як підстава для продовження строку дії договору на період з 06 червня 2021 року по 25 липня 2021 року, оскільки не має жодної юридичної сили.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 06 червня 2021 року по 25 липня 2021 року (включно), що становить 15 000,00 грн., після спливу строку кредитування (22 травня 2021 року), є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

За змістом статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Тому, на користь позивача підлягають стягненню сума фактично отриманих і неповернутих коштів у сумі 9000,00 грн. та обумовлені 30-ти денним строком дії договору 1,7 % за кожен день користування кредитом у сумі 4590,00 грн.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, зокрема, й витрати з оплати правничої допомоги розподіляються в залежності від результату вирішення спору.

Позивачем при зверненні з позовною заявою сплачено судовий збір в сумі 2684,00 грн. (а. с. 45).

Оскільки при перегляді судом апеляційної інстанції встановлено, що позов підлягає до часткового задоволенню лише на 44,22 %, то з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви необхідно стягнути 1170,94 грн.

Відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 4026,00 грн. (а. с. 144).

З урахуванням часткового задоволення, у розмірі 55,78%, апеляційної скарги ОСОБА_1 , на користь відповідача з ТОВ «ФК «Ріальто» у відшкодування витрат по сплаті судового збору, пов`язаного з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, необхідно стягнути 2245,70 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

02 червня 2022 року ТОВ «ФК «Ріальто» та фізичною особою-підприємцем Руденко К.В. (адвокатом) укладено договір про надання юридичних послуг (а. с. 36-39).

На підставі довіреності ТОВ «ФК «Ріальто» від 17 червня 2022 року уповноважило адвоката Руденко К. В., представляти його інтереси в судах України з усіма правами, які надані позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому (а. с. 35).

Відповідно до частин 1-3 статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано договір № 02/06/2022 про надання юридичних послуг між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП ОСОБА_2 , акт приймання-передачі наданих послуг № 22/1 від 23 грудня 2022 р.(а. с. 42-43), платіжне доручення від 11 січня 2023 року (а. с. 39 на звороті).

За таких обставин заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката при розгляді справи в суді першої інстанції склали 9000,00 грн., з яких 8000,00 грн. - за підготовку позовної заяви та клопотання про витребування доказів, що подано разом із позовною заявою; 1000,00 грн. - за складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику.

При стягненні витрат на правничу допомогу у повному розмірі судом першої інстанції не враховано клопотання відповідача про зменшення судових витрат на правничу допомогу, у якому той просив враховуючи критерії добросовісності, розумності та справедливості у випадку повного чи часткового задоволення позову зменшити розмір судових витрат на правову допомогу позивача до співмірних з половиною суми прожиткового мінімуму працездатних осіб на місяць (а. с. 108-109).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Ріальто» до 3000,00 грн., що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, та з урахуванням часткового задоволення позову.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на рахунок п/р IBAN НОМЕР_5 в АТ КБ «Приватбанк» код банку 305299, , заборгованість за кредитним договором № 3-10 від 22.04.2021 станом на 24 січня 2023 року у сумі 13590,00 грн., з яких:

-заборгованість за сумою кредиту - 9000,00 грн.;

-заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 22 квітня 2021 року по 22 травня 2021 року (включно) - 4590,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» 1170,94 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 3000,00 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на користь ОСОБА_1 2245,70 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору пов`язаних з переглядом справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин