УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області

Лутай А.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу,

В С Т А Н О В И В

01 лютого 2022 року за заявою Комунального підприємства «Управляюча житлова контора» Володимир-Волинським міським судом Волинської області видано судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь КП «Управляюча житлова контора» боргу за послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 4909,01 грн, та по 113,50 грн судового збору.

23 травня 2023 року боржник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу з причин відсутності у неї заборгованості, оскільки вона не проживає за вказаною в наказі адресою з 2017 року, копію судового наказу отримала лише 19.05.2023, а тому пропустила строк для подання заяви про скасування судового наказу. Просить поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу, скасувати судовий наказ від 01.02.2023, та стягнути з КП «Управляюча житлова контора» на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн та 134,20 грн. сплаченого судового збору за подання заяви про скасування наказу.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що заява підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до нього документів подати заяву про його скасування.

Із матеріалів справи встановлено, що боржник ОСОБА_1 судовий наказ отримала лише 19.05.2023.

Оскільки боржник у визначений ст.170 ЦПК України не подав заяву про скасування судового наказу з поважних причин, оскільки не проживає за адресою вказаною у судовому наказі, тому суд дійшов висновку про поновлення строку для подання цієї заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутись до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 ст.19 ЦПК України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Із заяви про скасування судового наказу та доданих до неї матеріалів вбачається, що між КП «Управляюча житлова контора» та боржником ОСОБА_1 існує спір стосовно наявності заборгованості по оплаті за послуги з управління багатоквартирним будинком, який повинен розглядатися в порядку позовного провадження, що є підставою для скасування судового наказу.

На підставі наведеного, приходжу до висновку, що заява про скасування судового наказу є обґрунтованою, а тому судовий наказ підлягає скасуванню.

Щодо вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

До заяви додано доказ сплати судового збору у розмірі 113,50 грн., що підтверджується квитанцією від 23.05.2023, а також докази оплати послуг адвоката у сумі 1500,00 грн., що підтверджується Квитанцією до договору про надання правової допомоги серії ОГ№025-нк/05/2023-001 від 22.05.2023, детальним описом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), Договором №025-нк/05/2023 на надання правової допомоги від 22.05.2023 та Свідоцтвом про право ОСОБА_4 на заняття адвокатською діяльністю.

За змістом положень ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до частини першої ст.42 ЦПК України, сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

КП «Управляюча житлова контора» звернувся до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження. Заява про скасування судового наказу також подана у порядку наказного провадження

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч.2 ст.42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України "Наказне провадження". Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Суддя зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі. Отже стягувач за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки зі змісту норм ЦПК України заявник позбавлений можливості заперечувати проти вимог боржника, що стосуються відшкодування витрат на правничу допомогу.

Таким чином суддя вважає, що у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

У стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, слід також відмовити, з огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника.

При цьому, з огляду на приписи ч.2 ст.164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Крім того, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в наказному провадженні, суд виходить з того, що відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч.2 ст.160 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу, якщо вона вважає, що їй належить право вимоги.

Отже боржник не позбавлений права стягнути відповідні витрати з стягувача (заявника) в порядку позовного провадження.

При цьому, суд наголошує, що ч.2 ст.164 ЦПК України визначає, що в разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 42, 133, 137, 141, 160, 164, 170, 171 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання заяви про скасування судового наказу.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу задовольнити частково.

Скасувати судовий наказ № 154/3397/21, виданий Володимир-Волинським міським судом Волинської області 01 лютого 2022 року за заявою Комунального підприємства «Управляюча житлова контора» про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 боргу за послуги з управління багатоквартирним будинком.

У стягненні з Комунального підприємства «Управляюча житлова контора» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 1500,00 грн. та судового збору в сумі 113,50 грн відмовити.

Роз`яснити заявнику (стягувачу), що він має право звернутись до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Внесена сума судового збору стягувачу не повертається, а у разі пред`явлення ним позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала в частині визначення судових витрат може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М.Лутай