справа № 758/2527/22
головуючий у суді І інстанції Захарчук С.С.
провадження № 22-ц/824/3643/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з цим позовом, зазначивши в його обґрунтування, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 29 вересня 2010 року.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Банк, на підставі договору надання банківських послуг відкрив відповідачу картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та видав кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16 000 грн.

Посилаючись на те, що свої зобов`язання відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 15 грудня 2021 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 992 грн 46 коп., яка складається із: 8706 грн 99 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 285 грн 47 коп. заборгованість за простроченими відсотками, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, а також судовий збір у розмірі 2 481 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що до суду надана копія анкети-заяви від 29 вересня 2010 року, в якій відповідач особистим підписом погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на вказаній заяві.Тобто зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов'язків, що за змістом частини 1 статті 202 ЦК України свідчить на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис.

Посилався на правові висновки, викладені у постанові від 08 липня 2019 року у справі №923/760/18, від 11 вересня 2019 року у справі №642/5533/15-ц, а також постанові від 19 вересня 2019 року у справі №127/7543/17, постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18, відповідно до яких відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк вказує, що керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при його укладанні дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Заявник апеляційної скарги стверджує, що в подальшому надана відповідачу карта була перевипущена з отриманням нових карток з подовженим строком дії, відповідач здійснив дії щодо проведення їх активації, користувався ними, а також отримував кредитні кошти.

Випискою про рух коштів, яка має статус первинного документу відповідно до Переліку типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, підтверджується зняття відповідачем коштів через банкомат, розрахунок кредитною карткою за покупки у торгових точках, поповнення картки через термінали самообслуговування.

Вказує на необґрунтованість посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки відповідачем не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за його картковим рахунком, яка, за твердженнями банку, є належним доказом заборгованості за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61- 9618св19).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, банк також вказує на те, що платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.Таким чином, сума заборгованості за поточним тілом та простроченим тілом кредиту постійно змінюється в залежності від використання кредитних коштів та внесення ним платежів на погашення заборгованості. У разі, якщо відповідач несвоєчасно вносить кошти на погашення заборгованості, поточна заборгованість за тілом кредиту стає простроченою та відображається у відповідній колонці розрахунку заборгованості. Тому 0-за поточним тілом означає, що все тіло вийшло на прострочку, а не те, що відповідач погасив борг за фактично використаними кредитними коштами. Отже, заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджується належними та допустимими доказами у справі та узгоджується з правовим висновком, висловленим Верховним Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц.

Крім того, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що відповідач частково погашав наявну заборгованість, в тому числі і по нарахованих відсотках, та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

Щодо розміру процентної ставки, за якою банком провадилося нарахування заборгованості, послався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Відповідач, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до частини 1статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягаєчастковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2010 року між банком ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 9).

В анкеті-заяві зазначено, що позичальник (відповідач у справі) згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді.

На підтвердження обставин приєднання позичальника до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що викладені на банківському сайті, позивачем до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна COLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, розміщених на банківському сайті: www.privatbank.ua (а.с.13, 14-36).

Доказів ознайомлення позичальника з тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами і правилами надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», з якими він погодився при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, у тому числі, що почали діяти з 01 березня 2019 року, позивачем не надано.

У зв`язку з порушенням позичальником строків повернення грошових коштів, що встановлені договором та виникненням заборгованості станом на 15 грудня 2021 року, кредитор 18 лютого 2022 року звернувся до суду, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором у сумі 10 992 грн 46 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту -8 706 грн 99 коп., яка також вказана як і заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також заборгованість за простроченими відсотками - 2 285 грн 47 коп.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів укладення між сторонами кредитного договору, на підставі якого банком було надано відповідачу кредит у розмірі 8706 грн 99 коп. Позивачем суду не надано, а додана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 29 вересня 2010 року та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, не свідчать про укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки не підтверджують фіксації волі сторін договору та змісту договору, тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитися з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 стаття 626, 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом - стаття 1054ЦК України.

Кредитний договір укладається у письмовій формі - стаття 1055 ЦК України.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) - частина перша, друга статті 207 ЦК України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина першастатті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК Українивизначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На обґрунтування позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за договором (а.с. 3-6), анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 29 вересня 2010 року (а.с. 9), паспорт споживчого кредиту (а.с. 10-11), витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 12), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 13-37), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 7), довідку про видачу кредитних карток № НОМЕР_1 від 23 жовтня 2017 року із встановленим терміном дії до 10/21, № 769251 від 16 лютого 2018 року із встановленим терміном дії до 10/21, № НОМЕР_1 від 23 жовтня 2017 року із встановленим терміном дії до 10/21 (а.с. 8), виписку про рух коштів (а.с. 47-50).

На підтвердження укладення кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» подав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Підписана відповідачем анкета-заява містить згоду на отримання ним картки «Універсальна/Gold», а також в ній зазначено суму кредитного ліміту у розмірі 100 грн.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Однак, посилання позивача на витяг з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору, колегія суддів до уваги не бере, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у визначеному розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої -договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов'язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першоїстатті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону Українивід 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції Україниучасть у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження№ 14-131цс19.

Разом з тим, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Таким чином, виписка по картковому рахунку належним доказом щодо заборгованості за тілом кредиту.

Подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року (справа № 200/5647/18).

З наданої банком виписки про рух коштів та здійсненні операції по кредитним карткам вбачається, що відповідач активно користувався послугами банку та здійснював погашення заборгованості.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Таким чином, розмір заборгованості у сумі 8706 грн 99 коп. - за простроченим тілом кредиту підтверджений належними доказами, які не спростовані відповідачем, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першоїстатті 382 ЦПК Українипостанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про ухвалення у справі нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 8706 грн 99 коп. (79,21%ціни позову), судові витрати понесені АТ КБ «ПриватБанк» за подання позову у розмірі 1 965 грн 20 коп. (2481 грн*79,21%) та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 947 грн 80 коп. (3 721 грн 50 коп.* 79,21%) підлягають стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись статтями 136, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 706 грн 99 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк судовий збір за подання позову у розмірі 1 965 грн 20 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 947 грн 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська