Дата документу 04.07.2023 Справа № 335/7319/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 335/7319/22

Провадження №22-ц/807/1243/23

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 року, повний текст якого складено 07 квітня 2023 року, в складі судді Романько О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до наказу № 473к від 14 грудня 2015 року його звільнено з 14.12.2015 у зв`язку зі скороченням штату працівників (ст. 40 п. 1 КЗпП України). Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 808/685/16 задоволено адміністративний позов позивача; скасовано наказ про звільнення, а позивач поновлений на рівнозначній посаді прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя з 15 грудня 2015 року. 12 серпня 2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про організацію робочого місця на посаді прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя. Відповідач листом від 25 серпня 2021 року № 11-2588-204 не повідомив нічого по суті отриманого звернення, посилаючись на відсутність постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 808/685/16. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року в справі № 280/10871/21 на користь позивача з Запорізької обласної прокуратури було стягнуто середній заробіток на час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 23.07.2021 по 17.02.2022 включно. Проте, Запорізька обласна прокуратура не поновлює позивача на роботі, незважаючи на ухвалене судом 17 лютого 2022 року рішення. Вважаючи свої права порушеними внаслідок тривалого і повторного невиконання рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі №808/685/16 в частині поновлення його на посаді, позивач був змушений вдруге звертатися до суду за захистом своїх прав, шляхом стягнення з держави моральної шкоди.

Зазначає, що добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок, що не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Справа про поновлення позивача на роботі розглядалася 5,5 років без будь-якої вини з його боку. Вже після поновлення Запорізька обласна прокуратура 16 місяців ухиляється від виконання рішення суду, що набрало законної сили. При цьому, 9 місяців після рішення суду, яким вже з прокуратури стягувався середній заробіток за час затримки виконання рішення суду. Зазначені обставини унеможливили поновлення порушених прав позивача у розумний строк, що призвело до заподіяння останньому моральної шкоди, внаслідок триваючих душевних страждань, викликаних незаконним звільненням та втратою роботи, соціальних зв`язків з колегами по роботі, втратою засобів існування, і як наслідок неможливістю задовольняти свої потреби в тій мірі, у якій він звик це робити, маючи роботу та стабільний дохід. На думку позивача це свідчить про обставини триваючих його душевних страждань у зв`язку з незабезпеченням права на працю та її оплату. Постійні хвилювання, тривоги, невпевненість в собі, які позивач відчуває через протиправну поведінку Запорізької обласної прокуратури, призвели до загострення його хвороб. Лише за останній рік, позивач чотири рази звертався до закладів охорони здоров`я з приводу погіршення стану та двічі був госпіталізований до стаціонару, зокрема з діагнозом гіпертонічна хвороба. Хвороби позивача розвиваються на нервовому підґрунті.

Розрахунок моральної шкоди здійснено відповідно до методики ОСОБА_2 та її розмір становить 936000,00 грн..

ОСОБА_1 просить суд стягнути з держави Україна завдану моральну шкоду в розмірі 936000,00 грн. з врахуванням положень статей 23, 1173 ЦК України. Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000, 00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Запорізька обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що позовні вимоги обґрунтовані завданням позивачу моральної шкоди невиконанням прокуратурою постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 808/685/16 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора, проте, вказане судове рішення скасоване постановою Верховного Суду від 13.04.2023 року та залишено без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . Скасування Верховним Судом вказаного рішення суду апеляційної інстанції нівелює право позивача на відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутній юридичний факт, з яким законодавець пов`язує набуття позивачем права на відшкодування такої шкоди у даних правовідносинах.

Також зазначає, що позивачем не наведено, в чому безпосередньо полягає задана йому моральна шкода, не надано жодного доказу на підтвердження заподіяної моральної шкоди та не підтверджено причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною йому моральною шкодою, а також з яких міркувань встановлено розмір заподіяної моральної шкоди.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Представник позивача надіслав до апеляційного суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що доводи апеляційної скарги повторюють заперечення проти позовної заяви і не спростовують встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи і надану судом їх правову оцінку. Постанова КАС у складі Верховного Суду від 13 квітня 2023 року, якою скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 808/685/16 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора, як доказ з`явився вже після ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі і не може бути врахований апеляційним судом, оскільки апеляційний суд переглядає справу на підставі доказів, якими керувався суд першої інстанції.

Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові КАС Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 460/16522/21, вважає, що наступне скасування рішення про поновлення позивача на роботі не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання цього рішення та не спростовує факту завдання моральної шкоди за його невиконання, завданою в період, коли судове рішення підлягало безумовному виконанню.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника Запорізької обласної прокуратури, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, враховуючи характер порушення, яке полягає у невиконанні рішення суду щодо поновлення позивача на посаді, що безумовно призвело до моральних страждань позивача та змусило його докладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення своїх прав, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважав наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача завдану йому моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» дані Єдиного державного реєстру судових рішень є загальнодоступними і відкритими на офіційному вебпорталі «Судова влада України».

Судом з даних ЄДРСР, а також судових рішень по справі №808/685/16 та № 280/10871/21 які містяться в матеріалах справи (а.с 9-32) встановлено, що Наказом прокурора Запорізької області від 14.12.2015 № 473к молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя та з органів прокуратури Запорізької області у зв`язку зі скороченням штату працівників (статті 40 п. 1 КЗпП України). Як підстава звільнення, у наказі зазначений наказ Генерального прокурора України № 80ш від 23.09.2015.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.06.2016 по справі №808/685/16 відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області про визнання протиправними дій Прокуратури Запорізької області та скасування наказу № 473к від 14.12.2015 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на рівнозначній посаді прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 з 15.12.2015 та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2015 по день винесення постанови суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2016 по справі №808/685/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року по справі № 808/685/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.06.2018 по справі №808/685/16 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 по справі №808/685/16 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 по справі №808/685/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 скасовано. Позов ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Держави України в особі Офісу Генерального прокурора про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Запорізької області від 14.12.2015 №473к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя з 15.12.2015. Стягнено з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.12.2015 по 22.07.2021 в сумі 86 0857,48 грн., що визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів. Стягнено з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. (а.с. 9-21).

12.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Запорізької обласної прокуратури із заявою, у якій просив негайно вжити організаційних заходів для поновлення його на посаді прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі №808/685/16 та повідомити його про час та місце, займану посаду згідно штатного розкладу Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя для виконання його посадових обов`язків.

На заяву ОСОБА_1 . Запорізька обласна прокуратура надала відповідь від 25.08.2021 вих. №11-6588-20 у якій зазначено, що на теперішній час постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі №808/685/16 до Запорізької обласної прокуратури не надходила.

17.02.2022 Запорізьким окружним адміністративним судом у справі № 280/10871/21 ухвалено рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 23.07.2021 до 17.02.2022 включно в розмірі 35 493 грн. 10 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 22-32).

09.02.2023 постановою Третього апеляційного адміністративного суду рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2022 залишено без змін.

Станом на 11.11.2022, у зв`язку з фактичним невиконанням відповідачем постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі №808/685/16 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Судом першої інстанції встановлено, що вказані обставини не заперечувалися представником відповідача в судових засіданнях.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Положеннями статей 1173, 1174 ЦК України передбачено, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування чи посадових осіб цих органів, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю яких завдано шкоду, а на державу.

Згідно з пунктами 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Ураховуючи викладене, для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статті 1173 ЦК України.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що предметом позову є стягнення моральної шкоди, завданою бездіяльністю Запорізької обласної прокуратури, що полягає у невиконанні рішення суду про поновлення його на посаді з 18 лютого 2022 року, а саме протягом 9 місяців станом на дату звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.

Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві органом державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Проте, судом апеляційної інстанції з даних ЄДРСР встановлено, що 13 квітня 2023 року постановою Верховного Суду постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року скасовано. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Запорізької області від 14 грудня 2015 року №473к «Про звільнення ОСОБА_1 ». У цій частині ухвалено нове рішення. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Запорізької області від 14 грудня 2015 року №473к «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 «у зв`язку зі скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України)» та зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру внести зміни до цього наказу, зазначивши підставою звільнення ОСОБА_1 «зміни в організації виробництва і праці відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України». У решті рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року залишено без змін.

Отже, на момент апеляційного перегляду, постанова апеляційного суду в справі № 808/685/16, на невиконання якої посилається ОСОБА_1 скасована постановою Верховного Суду, а його позов залишено без задоволення.

З огляду на вищенаведене, в справі, яка переглядається апеляційним судом, відсутній склад цивільного правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди, а саме протиправна поведінка відповідача, оскільки звільнення ОСОБА_1 не визнано постановою Верховного Суду в справі № 808/685/16, яка є остаточною в справі, незаконним та останнього не поновлено на посаді, а постанова суду апеляційної інстанції в цій справі не підлягає виконанню, оскільки є скасованою.

Ураховуючи викладене, під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що скасування Верховним Судом постанови суду апеляційної інстанції, якою ОСОБА_1 поновлено на посаді, невілює право останнього на відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутній юридичний факт, з яким законодавство пов`язує набуття позивачем права на відшкодування такої шкоди у даних правовідносинах, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Посилання представника позивача в додаткових поясненнях на правові висновки, викладені в постанові КАС Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 460/16522/21, є неприйнятними, оскільки у названій справі не розглядались позовні вимоги по суті, а вирішувалось питання щодо можливості застосування статті 236 КЗпП до спірних правовідносин, тобто обставини у справі, що переглядається, та у зазначеній справі не є подібними.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, тому понесенні Запорізькою обласною прокуратурою судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції у сумі 1488,60 грн., необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2023 рокув цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відмовити.

Компенсувати Запорізькій обласній прокуратурі судовий збір в розмірі 1488,60 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова