Дата документу 11.07.2023Справа № 554/9209/22
Провадження № 2/554/2943/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07. 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Материнко М.О.,

за участю секретаря Луценко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

01.09.2022року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 червня 2019 року о 02 год. 15 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Шевченка, в м. Полтава в порушення п.16.11, зн 2.1 ПДР України, при виїзді з другорядної дороги не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та допустив зіткнення з автомобілем «Ford Galaxy», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач ОСОБА_1 , рухаючись по головній дорозі. Внаслідок пригоди автомобіль позивача отримав технічні пошкодження. При цьому відразу після ДТП відповідач ОСОБА_2 , визнав свою вину у спричиненні ДТП та як наслідок погодився відшкодувати позивачу заподіяну шкоду, яка була оцінена сторонами ДТП в 15000 Доларів США. Враховуючи, що сума збитків була значною відповідач не зміг відразу відшкодувати її грошима, а тому в зв?язку з погодження суми боргу сторонами було вирішено припинити зобов?яння відповідача щодо відшкодування шкоди замінивши його новим зобов?язанням по сплаті боргу (новація в позику). На підтвердження винекнення нового зобов?язання відповідача перед позивачем та його істотних умов щодо суми боргу, відповідачем було надано розписку, написану ним власноруч 16.06.2019 року, за змістом якої відповідач зобов?язався повернути борг (позику) в сумі 15000 (п?ятнадцять тисяч) доларів США в термін до 01.09.2019 року, про що надав відповідну розписку. Однак, станом на 30.08.2022 року зобов?язання ОСОБА_2 не виконав, кошти не повернув. Незважаючи на неодноразові прохання позивача про повернення суми боргу (позики) ОСОБА_2 , добровільно відмовляється виконати своє зобов`язання та повернути кошти, що зумовило позивача звернутись за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09.09.2012року відкрито загальне позовне провадження з викликом всіх учасників справи.

08.12.2022року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов. Відповідач заперечував проти позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що ОСОБА_2 заперечує проти того, що між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, оскільки ні 16.06.2019 ні у будь-яку іншу дату грошових коштів від ОСОБА_1 він не отримував і взагалі не був з ним знайомий до дорожньо-транспортної пригоди. Позивачем для обгрунтування своїх позовних вимог надана розписка, написана від імені ОСОБА_2 від 16.06.2019 року про, нібито, отримання грошових коштів в сумі 15000,00 доларів США. Інших доказів, які б підтверджували укладання сторонами реального договору позики не має. Зазначив, що 16.06.2019 був госпіталізований каретою швидкої допомоги до КП "1-А міська клінічна лікарня Полтавської міської ради" де отримав медичну допомогу за діагнозом забій потиличної частини голови зліва, лівого плеча, струсу головного мозку після чого мені перебентували голову та ліву руку та запропонували госпіталізацію. У цей час інший учасник пригоди ОСОБА_1 зателефонував йому на мобільний телефон та почав психологічно тиснути, щоб він вийшов з лікувального закладу на вулицю та зустрівся з ним та його батьком. Він погодився вийти, так як вважав що його батько цікавиться станом мого здоров`я та обставинами пригоди, але на зустріч ОСОБА_1 з`явився не з батьком а з молодим чоловіком спортивної статури, які вимагали в нього 15000,00 доларів США. Так як грошей у нього не було, вони дали аркуш паперу, ручку і заставили написати розписку, мотивуючи тим, що у дорожній пригоді винен виключно він, так як адміністративний протокол був складений тільки відносно нього. Відповідач вимушений був написати дану розписку прямо на вулиці, так як був у стані психологічного шоку після ДТП, боліла голова і раніше в подібних ситуаціях ніколи не опинявся. Сума в 15000,00 доларів СЩА була озвучена Рудницьким самостійно і ніяк не аргументувалася, без посилань на розмір страхового відшкодування та відновлювального ремонту автомобіля або інших причин. Прохав відмовити у задоволенні цивільного позову за безпідставністю та через недоведеність позовних вимог.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єгорова С.О. 04.01.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він підтвердив обставини надання позики відповідачу та складення розписки, аналогічні тим, які викладені у позові та додав, що до моменту звернення позивача до суду з позовом від відповідача не було жодних зауважень та звернень в тому числі до правоохоронних органів щодо тиску на ОСОБА_2 чи вимагання, при цьому відповідач при їхньомуспілкуванні повідомляв що є колишнім працівником чи поліції чи нацгвардії тобто є юридично обізнаним, а посилання на те що він не пам`ятає текст написаної власноручно, боргової розписки є надуманими так як дійсно в подальшому відносини з ОСОБА_2 , погіршились він відмовився повертати суму боргу стверджуючи про необхідність назад повернутися до зобов`язань з приводу відшкодуванню шкоди та необхідністю зменшення суми збитків враховуючи нібито також вину позивача в ДТП, проте вказаної домовленості між сторонами не досягнуто, тому обставини викладі у відзиві є надуманими що переслідуються виключно бажанням не виконувати боргове зобов`язання.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 01.02.2023року закрито підготовче провадження по справі.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник Єгоров С.О. не з`явилися, останній надіслав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали.

Від представника відповідача - адвоката Кузь О.М. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, в задоволенні позовних вимог прохали відмовити в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи, наявність у матеріалах справи відзиву відповідача та висловленої ним позиції щодо позову, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст.1046 ЦКУ Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Судом встановлено, згідно постанови Октябрського районного суду справа №554/5517/19 від 16.09.2019року, що 16 червня 2019 року о 02 год. 15 хв. по вул.Шевченка, в м.Полтава, гр. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_3 , в порушення п.16.11, зн 2.1 ПДР України, при виїзді з другорядної дороги не виконав вимогу дорожного знаку 2.1»Дати дорогу» та допустив зіткнення з автомобілем «Ford Galaxy», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок пригоди автомобілі отримали технічні пошкодження. Водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

16 червня 2019 року о 02 год. 15 хв. по вул. Європейська від вул. Пушкіна в напрямку вул.Г. Чорнобильців в м. Полтава, гр. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ford Galaxy», д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення п.12.3, п.12.4, п.12.9б ПДР України, згідно висновка судового експерта №20 перевищив дозволену швидкість руху, при виникненні небезпеки не вжив заходів для зменшення швидкості чи безпечного обїзду перешкоди та допустив зіткнення з автомобілем «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по вул.Шевченка від вул. Н.Базар. Внаслідок пригоди автомобілі отримали технічні пошкодження.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.09.2019 року було визнано винними та притягнуто до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_3 та водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Ford Galaxy», д.н.з. НОМЕР_2 під час дорожньо- транспортної пригоди, яка сталася 16.06.2019 року близько 02 год. 15 хв. у м. Полтаві по Європейській, 28 на перехресті з вул. Шевченка за ст. 124 КупАП.

Постановою Полтавського апеляційного суду по даній справі від 02.12.2021 року також визнано винними обох водіїв пригоди.

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 16.06.2019року в сумі 15 000 доларів США. Однак, станом на 30.08.2022 року зобов?язання ОСОБА_2 не виконав, кошти не повернув. Незважаючи на неодноразові прохання позивача про повернення суми боргу (позики) ОСОБА_2 , добровільно відмовляється виконати своє зобов`язання та повернути кошти, що зумовило позивача звернутись за захистом своїх прав до суду.

Позивач в позовній заяві зазначає, що після ДТП 16.06.2019року він та відповідач уклали між собою договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав в позику від ОСОБА_1 гроші в сумі 15 000 доларів США із строком повернення до 01.09.2019 року та зобов`язався сплачувати відсотки.

Крім того, суду не надано розрахунок позовних вимог, чи хоча б даних про курс долару США, з метою самостійного розрахунку суми позовних вимог.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що заперечує проти того, що між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, оскільки ні 16.06.2019 року ні у будь-яку іншу дату грошових коштів від ОСОБА_1 він не отримував і взагалі не був з ним знайомий до дорожньо-транспортної пригоди.

Суд критично оцінює та не бере до уваги копію розписки з посиланням на особу відповідача для отримання позики, оскільки позивачем не додано доказу, що між ними було зобов?язання, як зазначає позивач та сторонами було вирішено припинити зобов?язання відповідача щодо відшкодування шкоди замінивши його новим зобов?язанням по сплаті боргу.

Крім того, не надано доказів, які підтверджували перерахунок позивачем на картковий рахунок або іншим чином передання коштів відповідачу суми позики, що зазначена в копії розписки. Також сам позивач зазначає, що передачі грошових коштів не було.

У разі пред 'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем, правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. "Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що "реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії".

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 жовтня 2018 року в справі № 924/1096/17 вказано,що "договір позики є класичним прикладом реального договору, про що свідчить положення абзацу 2 частини 1 статті 1046 ЦК України. Така норма сформульована імперативно. Окрім того, із дефініції даного договору, яка закріплена в абзаці 1 частини 1 статті 1046 ЦК України, можна зробити висновок, що оскільки позика спрямована до обов 'язку повернути взяте в позику, то немає позики там, де не було заздалегідь взято в позику, тому що тоді не може бути мови про повернення. Суди попередніх інстанцій, встановивши, що сторонами справи не було доведено факту передання позикодавцем (відповідачем) грошових коштів позичальнику (позивачу), дійшли висновку, що наявні договори між позивачем та відповідачем в якості договорів позики є неукладеними".

Отже враховуючи вищевикладене, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки передачі грошових коштів не відбулось, договір позики є неукладеним.

Таким чином, документ з назвою розписка від 16.06.2019року копію якого долучено позивачем до позову між сторонами, не може бути прийнятий судом як договір позики, що укладений у письмовій формі, тобто у формі, якої від нього вимагає закон. І не може розглядатись як письмовий доказ укладення договору позики.

Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору позики позивачем суду не надано. Таким чином, позивач не довів самого факту укладення договору позики з відповідачем, і відповідно не довів виникнення у відповідача зобов`язань за договором позики. Також позивач не довів факту отримання відповідачем позики у вказаній сумі.

Як вбачається із матеріалів справи,позивачем при подачі позовної заяви не був сплачений судовий збір на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» у зв?язку зі звільненням позивача від сплати судового збору.

Згідно другого речення ч.2 ст.88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат,вони компенсуються за рахунок держави у порядку,встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач при звернення до суду із позовною заявою був звільнений від сплати судового збору. Судовий збір підлягає стягненню за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст.526,599, 627,629,1048,1049, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду, як суду апеляційної інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.07.2023 року.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя М.О. Материнко