ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7361/23
провадження № 6/753/246/23
У Х В А Л А

"28" червня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Котвицького В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Яценка Ю.О.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

представника стягувача Слісаренко Л.Л. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за заявою боржника - ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УкргазБанк" , заінтересована особа - ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 у травні 2023 року звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Подану заяву обґрунтовує тим, що між ОСОБА_3 та ПАТ АБ «Укргазбанк» 28.08.2008 було укладено кредитний договір № 398-Ф/08 на суму 305 000 доларів США. В забезпеченої виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 уклали 28.08.2008 договір іпотеки без оформлення заставної. Відповідно до п. 2.1.1. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: садовий будинок, загальною площею 336,90 кв. м., з надвірними будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Згідно рішення Дарницького районного суду м.Києва від 07.11.2011 у цивільній справі №2-4238/11, було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у сумі 337 041,65 доларів США та 134 255,08 грн., судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 18.11.2011.

Дарницький районний суд м. Києва видав 20.01.2012 виконавчий лист № 2-4238/11 щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ПАТ "Укргазбанк" заборгованості за договором про надання споживчого кредиту у сумі 337041,65 доларів США та 134 255,08 грн., судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

Старший державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Тертична В.В. винесла постанову від 27.02.2012 про відкриття виконавчого провадження №31447738 за виконавчим листом № 2-4238/11, виданим 20.01.2012 Дарницьким районним судом м. Києва.

Старший державний виконавець Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Медведева О.О. винесла постанову від 18.09.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом №2-4238/11, виданого 20.01.2012 Дарницьким районним судом м. Києва.

ДП «Сетам» МЮ України були проведені електронні торги по продажу предмета іпотеки: домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 та переможцем торгів 03.07.2017 на депозитний рахунок відділу ДВС було перераховано кошти на загальну суму 3 784 025 грн. 56 коп.

Державним виконавцем 18.09.2017 винесено постанову на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-4238/11, відповідно до якого стягувачу ПАТ «Укргазбанк» було перераховано органом ДВС грошові кошти на загальну суму 3 404 003,01 грн.

ПАТ АБ «Укргазбанк» у вересні 2021 року звернувся до Дарницького районного суду м.Києва із заявою про видачу дублікату виконавчого листа № 2-4238/11 та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.11.2021 залишено без розгляду заяву ПАТ АБ "Укргазбанк" про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконанні провадження.

На підставі викладеного, оскільки ПАТ АБ "Укргазбанк" намагається поновити строк пред`явлення виконавчого листа №2-4238/11 до виконання, ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні представник боржника подану заяву підтримав, просив заяву задовольнити з викладених підстав.

Представник стягувача вимоги поданої заяви не визнав, зазначив що заява є необґрунтованою, з підстав викладених у запереченнях на заяву у яких зазначено, що закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом. Також, стягувач наголосив, що виконавчий лист №2-4238/11, відповідно до вимог чинного законодавства не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню на тій підставі, що на даний час виконавчий документ не знаходиться на виконанні.

Заінтересована особа - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, був обізнаний про розгляд справи, про причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення представників боржника та стягувача, зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, наказного провадження. Частиною 3 вищезазначеної статті встановлено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Судом встановлено, що рішення Дарницького районного суду м.Києва від 07.11.2011 у цивільній справі №2-4238/11, було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за договором про надання споживчого креедиту у сумі 337 041,65 доларів США та 134 255,08 грн., судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 18.11.2011.

Дарницький районний суд м. Києва видав 20.01.2012 виконавчий лист № 2-4238/11 щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на користь ПАТ "Укргазбанк" заборгованості за договором про надання споживчого кредиту у сумі 337041,65 доларів США та 134 255,08 грн., судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.

Старший державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Тертична В.В. винесла постанову від 27.02.2012 про відкриття виконавчого провадження №31447738 за виконавчим листом № 2-4238/11, виданим 20.01.2012 Дарницьким районним судом м. Києва.

Старший державний виконавець Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Медведева О.О. винесла постанову від 18.09.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом №2-4238/11, виданого 20.01.2012 Дарницьким районним судом м. Києва.

ДП «Сетам» МЮ України були проведені електронні торги по продажу предмета іпотеки: домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 та переможцем торгів 03.07.2017 на депозитний рахунок відділу ДВС було перераховано кошти на загальну суму 3 784 025 грн. 56 коп.

Державним виконавцем 18.09.2017 винесено постанову на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-4238/11, відповідно до якого стягувачу ПАТ «Укргазбанк» було перераховано органом ДВС грошові кошти на загальну суму 3 404 003,01 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.07.2021 заяву ПАТ АБ «Укргазбанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання повернуто без розгляду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.11.2021 заяву ПАТ АБ "УкргазБанк" про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, боржник: ОСОБА_3 залишено без розгляду.

На вимогу боржника, судом було витребувано матеріали цивільної справи №753/18620/21 для дослідження матеріалів виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, які було витребувано в рамках вказаної справи.

Згідно зазначених матеріалів, вбачається, що 09.08.2018 старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м .Київ ГТУЮ у м. Києві Чертком О.Ф. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а саме: виконавчого листа №2-4238/11 від 20.01.2012, оскільки не виявлено майно боржника, на яке можна звернути стягнення.

Аналізуючи виниклі правовідносини, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д)означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення певним суб`єктом прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо існування певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто можливість повторного звернення ПАТ «Укргазбанк» з виконавчим листом для примусового виконання рішення у справі № 2-4238/11 впливає на її правове становище.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19.

Згідно ч.5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В якості підстав для свого звернення до суду в порядку ст. 432 ЦПК України заявниця зазначає намагання ПАТ АБ «Укргазбанк» поновити строк пред`явлення виконавчого листа № 2-4238/11 до виконання та звернення до суду з позовом про стягнення з заявниці 3 % річних (справа № 753/1034/23).

Як встановлено судом при вивченні провадження №753/18620/21 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.11.2021 заяву ПАТ АБ "Укргазбанк" про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, боржник: ОСОБА_3 , залишено без розгляду.

Доказів того, що після цього ПАТ АБ "Укргазбанк" звертався до суду з аналогічними заявами заявницею не надано.

Також в судовому засіданні встановлено, що після 09.08.2018, коли старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Чертком О.Ф. було повернуто виконавчий лист №2-4238/11 від 20.01.2012 стягувачу, ПАТ АБ "Укргазбанк" не зверталося до органів ДВС із цим виконавчим листом для примусового його виконання. У судовому засіданні представник ПАТ АБ "Укргазбанк" підтвердив зазначений факт, а представник заявниці не довів протилежного належними доказами.

Отже, станом на дату розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №2-4238/11 від 20.01.2012 не перебував на примусовому виконанні, що в свою чергу, свідчить про передчасне звернення заявниці з такою заявою до суду, оскільки відсутні її порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси у зв`язку з відсутністю будь-яких дій зі сторони ПАТ АБ "Укргазбанк", направлених на примусове виконання рішення суду.

Щодо факту звернення ПАТ АБ "Укргазбанк" до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних, то він жодним чином не пов`язаний з процедурою примусового виконання рішення.

Так, у Касаційний цивільний суд Верховного Суду у своїй постанові від 28.09.2021 у справі № 759/4755/19 погодився з позицією апеляційного суду, що пропущення строку для пред`явлення виконавчих листів у справі 759/15639/13-ц до виконання не має правового значення у спорі про стягнення 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

З урахуванням наведеного, суд вважає заяву боржника ОСОБА_3 безпідставною та передчасною, оскільки виконавчий лист №2-4238/11 від 20.01.2012, як вбачається із досліджених матеріалів справи №753/18620/21 та матеріалів виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, 09.08.2018 був повернутий стягувачу і наразі на виконанні у ДВС не перебуває.

На підставі викладеного, керуючись ст. 432 ЦПК України, ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», -

УХВАЛИВ:

Заяву боржника - ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УкргазБанк" , заінтересована особа - ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвалу суду може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлений 04.07.2023.

Суддя В.Л. Котвицький