головуючий у суді І інстанції Савицький О.А.
провадження № 22-ц/824/7273/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», повноваження щодо ліквідації якого здійснюються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, - адвоката Шильця Артема Руслановича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», про визнання договору недійсним та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила визнати недійсним договір № 000127-а про відступлення прав вимоги, укладений 29 травня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», у частині відступлення прав вимоги до неї за кредитним договором № 006-Р/007805, укладеним 09 червня 2008 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а також стягнути з ТОВ «ФК «ЄАПБ», ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь на відшкодування моральної шкоди по 20 000 грн з кожного.

Позов обґрунтовано тим, що 29 травня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір № 000127-а про відступлення прав вимоги до позичальників, зазначених у додатках № № 1-3 до цього договору. Відповідно до витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами від 01 серпня 2018 року, внаслідок укладення указаного договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги, у тому числі й, до позивача за кредитним договором № 006-Р/007805, укладеним 09 червня 2008 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Посилаючись на те, що жодного кредитного договору вона з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не укладала, позивач вважає, що договір у частині відступлення вимог до неї підлягає визнанню недійсним, а тому звернулась до суду з цим позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 000127-а про відступлення прав вимоги, укладений 29 травня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», у частині відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 006-Р/007805, укладеним 09 червня 2008 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840 грн 80 коп. у рівних частках, а саме по 420 грн 40 коп. з кожного.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачами не надано суду доказів на підтвердження існування заборгованості у позивача перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі кредитного договору № 006-Р/007805 від 09 червня 2008 року, яка передана за договором № 000127-а про відступлення прав вимоги, укладеним 29 травня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме: не підтверджено факту укладання вказаного кредитного договору позивачем. Указані докази не були надані навіть на вимогу суду.

Позивачем не доведено вчинення відповідачами щодо неї будь-яких неправомірних дій, які б завдали їй моральної шкоди, також не підтверджено належними доказами завдання їй моральної шкоди, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», повноваження щодо ліквідації якого здійснюються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, - адвокат Шилець А.Р. подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2022 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року у справі № 761/13775/20 зобов`язано відповідачів направити на адресу суду належним чином завірену копію кредитного договору № 006-Р/007805, укладеного 09 червня 2008 року.

Однак суд першої інстанції не врахував відповідь AT «Банк «Фінанси та Кредит» від 16 травня 2021 року на зазначену ухвалу, якою суд повідомлено, що банк не має можливості надати витребувані документи, оскільки за кредитним договором № 006-Р/007805 від 09 червня 2008 року, права вимоги відступлені, а кредитна справа передана новому кредитору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

На порушення вимог статті 229 ЦПК України, суд першої інстанції не дослідив належним чином договір про відступлення прав вимоги № 000127-а, відповідно до пункту 5 якого новому кредитору були передані усі документи, що підтверджують права вимоги до боржників за договорами, включеними в лот № F07GL18919

Докази на підтвердження наявності документів, що підтверджують кредитне зобов`язання могли бути наявні у нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія управління активами».

Позивачем не надано жодних доказів, що свідчать про недійсність укладеного між банком (первинним кредитором) і ТОВ «ФК «ЄАЗБ» (новим кредитором) договору про відступлення права вимоги - цей договір є правомірним правочином.

Позивачем не доведено, у чому саме після проведення торгів і укладення сторонами договорів відступлення прав вимоги порушено його обсяг прав та обов`язків оскільки він не змінився, адже фактично був змінений лише кредитор в існуючому зобов`язанні.

Позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», оскільки банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», повноваження щодо ліквідації якого здійснюються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, - адвокат Шилець А.Р. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2022 року не оскаржується у частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди, тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договору № 000127-а про відступлення прав вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

29 травня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір № 000127-а про відступлення прав вимоги до позичальників, зазначених у додатках №№ 1-3 до цього договору (а.с. 15).

Відповідно до витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами від 01 серпня 2018 року, внаслідок укладення зазначеного договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги, у тому числі й, до ОСОБА_1 за кредитним договором № 006-Р/007805, укладеним 09 червня 2008 року (а.с. 16).

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша цієї статті). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята).

Згідно із частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Тобто указаними нормами права визначені такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.

Звертаючись до суду з указаним позовом про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги в частині права вимоги за кредитним договором, укладеним з позивачем, ОСОБА_1 посилається на те, що ані з первісним, ані з другим кредитором вона не має кредитних відносин та не укладала кредитний договір, а тому договором про відступлення права вимоги порушує її конституційні права та свободи.

Зі змісту оспорюваного договору про відступлення прав вимоги до позичальників від 29 травня 2018 року № 000127-а та витягу з Реєстру договорів вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив новому кредитору - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а новий кредитор набув права вимоги банку до ОСОБА_1 за кредитним договором від 09 червня 2008 року № 006-Р/007805.

Тобто позивач фактично оспорює основний договір - кредитний договором від 09 червня 2008 року № 006-Р/007805, посилаючись на те, що не укладала такий з первісним кредитором - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Проте указані обставини є предметом доказування та встановлення у справі за позовом нового кредитора про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не у справі про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

У статті 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Будь-яких доказів на підтвердження недійсності кредитного договору від 09 червня 2008 року № 006-Р/007805 позивачем не надано.

Отже, доводи позовної заяви щодо недійсності договору відступлення права вимоги (в частині, що стосується позивача) з підстав не укладення позивачем кредитного договору, за яким і передано право вимоги, є необґрунтованими, оскільки такі не ґрунтуються на статті 204 ЦК України.

Також апеляційний суд зауважує, що сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги від первісного до нового кредитора не є втручанням у майнову сферу боржника (позивача) та не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання, оскільки позивач не позбавлена права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у неї доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору, або ж оспорити кредитний договір, у тому числі з підстав, які зазначені у вказаному позові.

Позивач, як боржник, не є стороною договору про відступлення права вимоги і не здійснює жодних розрахунків ані з первісним, ані з новим кредитором на підставі цього договору. Тому ані укладення договору відступлення права вимоги боржника, ані його виконання шляхом відступлення права вимоги первісним кредитором новому кредитору не може призвести до погіршення становища боржника, не створює нових зобов`язань для боржника.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2022 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає до стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 грн 20 коп.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», повноваження щодо ліквідації якого здійснюються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, - адвоката Шильця Артема Руслановича задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2022 року в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договору № 000127-а про відступлення прав вимоги, укладеного 29 травня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», у частині відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 006-Р/007805, укладеним 09 червня 2008 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», в частині визнання договору недійсним - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду виготовлений 18 липня 2023 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська