Провадження № 2/638/881/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.

за участю секретаря Почерніної А.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Констракшн Груп Інтернешнл», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дахно О.А., Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про припинення договору іпотеки, визнання недійсним договір відступлення права вимоги, скасування рішення про державну реєстрацію,-

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться справа №638/13126/21за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Констракшн Груп Інтернешнл», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дахно О.А., Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про припинення договору іпотеки, визнання недійсним договір відступлення права вимоги, скасування рішення про державну реєстрацію.

Після уточнення позовних вимог позивач просить суд визнати припиненою іпотеку квартири АДРЕСА_1 за іпотечним договором №1544 від 26.08.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дахно О.А., який був укладений між ТОВ «СКС» та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»; визнати недійсним договір відступлення права вимоги №616802.272 від 25.03.2020, укладений між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «ФК «Ассісто» в частині відступлення Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та набуття ТОВ «ФК «Ассісто» права вимоги за укладеним між ТОВ «СКС» та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» іпотечним договором №1544 від 26.08.2014 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №15370068 та №15371023 від 26.08.2014 р.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.08.2021 відкрито провадження по справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

До суду надійшло клопотання ТОВ «ФК «Ассісто», в якому відповідач по справі просить закрити провадження по справі, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку господарської юрисдикції.

Позивач та його представник просили в задоволенні клопотання відмовити з підстав того, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Констракшн Груп Інтернешнл», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дахно О.А. до суду своїх представників не направили, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись.

Суд, дослідивши матеріали по справі дійшов висновку про таке.

З матеріалів справи убачається, що 25.09.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (назва Банку в подальшому була змінена на Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк") та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "СКС" було укладено кредитний договір №551, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 41804000,00 грн. з терміном користування до 01.05.2015 включно та з процентною ставкою за користування кредитом - 0,01% річних.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором кредитної лінії було укладено іпотечний договір, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, в тому числі: квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється? в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею? 20 ГПК України.

Так згідно з пунктом пункту 1 частини першої зазначеної статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Результат аналізу зазначеної норми права дає підстави для висновку, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі позивачами та відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

У пункті 5.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада? 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) зроблено висновок про те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня? 2020 року у справі №161/6253/15 (провадження № 14-32цс20) звернула увагу, що з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" - спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Іншими словами, до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем. Із зазначеної дати, якщо хоча б однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи - сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема, незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 906/277/18 (провадження № 12-300гс18). Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається з урахуванням суб`єктного складу сторін основного зобов`язання, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі? № 753/12916/15-ц (провадження № 14-409цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18) зазначено, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду додатково звернула увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз позовної заяви свідчить про те, що між сторонами у справі виник спір щодо предмету іпотеки за іпотечним договором від 26.08.2014 р., який є забезпеченням щодо виконання зобов`язання за кредитним договором № 551 від 25.09.2007, що укладений між двома юридичними особами ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ТОВ Фірма "СКС", тобто стосується правовідносин, які є похідними від кредитних правовідносин господарюючих суб`єктів.

За вказаних обставин, враховуючи суб`єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, характер спору, вирішення цього спору віднесено до юрисдикції господарських судів, а тому суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 19, 189, 197, 200, 255, 259 ЦПК України, ст. 20 ГПК України, суд -

постановив:

Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто» Мошенець Дмитра Вячеславовича про закриття провадження по справі - задовольнити.

Закрити провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Констракшн Груп Інтернешнл», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дахно О.А., Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про припинення договору іпотеки, визнання недійсним договір відступлення права вимоги, скасування рішення про державну реєстрацію.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарських судів.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Повний текст судового рішення складено 17 липня 2023 року.

Суддя Л.М. Рибальченко