Справа № 307/185/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 липня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

з участю секретаря Савинець В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 08 грудня 2022 року (у складі судді Сойми М.М.) за позовом ОСОБА_2 до Тячівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, Тересв`янської селищної ради Тячівського району Закарпатської області та ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 р. ОСОБА_2 в особі представника адвоката Матіко Р.І., звернувся у суд із позовом, у якому просив:

-Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом ВТА № 788756 від 19.11.2012 р., спадкова справа № 672/2012, реєстровий номер 3-3215, видане на ім`я ОСОБА_1 ;

-Стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати в розмірі 2500.23 грн., із яких 1300.23 сплата судового збору, а 1200 грн. оплата висновку про вартість майна.

Заявлену вимогу обґрунтував наступними обставинами.

Мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис за № 14, а батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис за № 85. Особисте розпорядження на випадок своєї смерті батьки не складали.

Згідно з довідкою ТРПТІ за № 07/177 від 04.12.2020 р. нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстровий № 306 кн.03, було зареєстровано за ОСОБА_4 (батьком) у цілому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Тересвянською селищною радою Тячівського району 29.02.1960 р. за № 304.

Як до, так і після смерті батьків позивач постійно проживав у житловому будинку АДРЕСА_1 .

У грудні місяці 2020 р. із отриманої позовної заяви по цивільній справі № 307/3817/20 та долучених до неї копій письмових доказів позивачу стало відомо, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ВТА 788756 від 19.11.2012 р., спадкова справа № 672/2012, реєстровий № 3-3215, його сестра ОСОБА_1 , стала власником спадкового майна, а саме: 1/1 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та претендує на земельну ділянку, яка закріплена за цим дворогосподарством, площа якої не встановлена.

Позивач зазначає, що на момент смерті батьків він постійно проживав у їх будинку, а відтак вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки не відмовився від неї і фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Після ознайомлення позивача з матеріалами спадкової справи з`ясувалося, що при подачі заяви про прийняття спадщини за законом за померлим ОСОБА_4 ОСОБА_1 повідомила нотаріусу неправдиві відомості щодо дійсного кола спадкоємців, у результаті чого й отримала оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 в цілій частині.

Позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 видано з порушенням встановленого порядку та в зв`язку з його видачею грубо порушуються його права як спадкоємця, який фактично прийняв спадщину за померлими батьками.

Рішенням Тячівського районного суду від 0.12.2022 р. позов ОСОБА_2 задоволено: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3-3215, видане в м. Тячів Закарпатської області, Україна, 19.11.2012 р. державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчаком Т.А., спадкоємцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , його доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканці АДРЕСА_1 , на спадщину, на яку видано це свідоцтво, і складається із цілої частини житлового будинку з надвірними спорудами за АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Указане судове рішення мотивоване обґрунтованістю і доведеністю позовної вимоги.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції із постановленням нового рішення про відмову в позові за недоведеністю.

Узагальнені доводи скарги зводяться до неправильного застосування норм матеріального права та неналежної оцінки доказів (у питаннях преюдиціальності судових рішень в інших справах та місця проживання і реєстрації позивача на момент смерті батька).

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Матіко Р.І., не визнав скарги в зв`язку з необґрунтованістю її доводів, оскільки такі суперечать фактичним обставинам справи.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Пазина О.В., підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Решта учасників справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені (а.с.244-250).

Тересвянська селищна рада (відповідач) в особі селищного голови І.Грабаря подала до апеляційного суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника (а.с.233).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , не відмовлявся від спадщини та має право на отримання частки у спадковому майні, а оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачу ОСОБА_1 19.11.2012 р. державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчаком Т.А., порушує право позивача на спадщину, яка відкрилася після смерті їх батька ОСОБА_4 , а тому таке свідоцтво про право на спадщину за законом належить визнати недійсним і, на думку суду, ухвалене рішення у цій справі відновить його права.

При цьому, судом установлені такі факти й обставини.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.8).

Мати позивача ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батько ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвами про смерть (а.с.9-10).

ОСОБА_4 за час життя належав на праві власності 1/1 (частина) в цілому житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівництво, виданого виконкомом Тересвянської селищної ради депутатів трудящих за № 304 від 29.02.1960 р., зареєстрованого в Тячівському районному підприємстві технічної інвентаризації за реєстровим номером № 306 в реєстраційній книзі № 03. Указана обставина підтверджена копією свідоцтва про право особистої власності на забудову та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації (а.с.90-91).

Тобто, після смерті батька позивача ОСОБА_4 відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить указаний житловий будинок.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його діти: син ОСОБА_2 , і донька ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори із заявою при видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який до моменту смерті постійно проживав у АДРЕСА_1 . Заявниця вказала, що спадкоємцем за законом є вона як донька померлого, а інших спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, немає.

Того ж дня державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчаком Т.А. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3-3215, спадкова справа № 672/2012 р., на спадкове майно, що складається з цілої частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , належного померлому ОСОБА_4 .

Про наявність указаного свідоцтва про право на спадщину за законом позивач дізнався у грудні 2020 р. у ході розгляду Тячівським районним судом цивільної справи № 307/3817/20.

У судовому засіданні сторони визнали ту обставину, що житловий будинок АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_2 є одним і тим самим житловим будинком з різною нумерацією, яка змінювалася у зв`язку зі зміною нумерації будинків у смт. Тересва, через що на підставі ч.1 ст. 82 КПК України така обставина не підлягає доказуванню, а суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання сторонами.

З довідки, виданої ОСОБА_2 виконавчим комітетом Тересвянської селищної ради Тячівського району 14.12.2021 р., вбачається, що на день смерті батька позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із ним постійно проживали: син ОСОБА_2 , 1966 р. (позивач), невістка ОСОБА_5 , 1966 р. народження, онук ОСОБА_6 , 1987 р. народження, та онук ОСОБА_7 , 1993 р. народження.

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 позивач значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , з 12.09.2014 р., тобто, з моменту видачі нового паспорта громадянина України у зв`язку з утратою позивачем попереднього паспорта громадянина України.

Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області від 23.05.2022 р. встановлено місце проживання позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано з 12 вересня 2014 року (а.с.73).

На запит суду Тячівський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області як орган реєстрації, що на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 забезпечував ведення картотек із питань реєстрації фізичних осіб, надав інформацію про те, що станом на 30.12.2003 р. позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.152).

Свідок ОСОБА_8 показала, що є рідною сестрою позивача та відповідачки ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_2 проживав у батьківському дворогосподарстві в літній кухні разом з дружиною і двома дітьми та періодично виїжджав на сезонні заробітки.

Свідок ОСОБА_9 показав, що він є старшим братом позивача та відповідачки ОСОБА_1 . На момент смерті батька у спадковому будинку проживав брат ОСОБА_10 і сестра ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_5 показала, що з позивачем у них доброзичливі стосунки, вони жили в одному будинку, хоча шлюб між ними офіційно розірвано. На час смерті тестя ОСОБА_4 вона, позивач ОСОБА_12 та їхні діти сини ОСОБА_13 і ОСОБА_10 , були зареєстровані у спадковому будинку АДРЕСА_1 .

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали, що неточності у наданих відповідачкою ОСОБА_1 довідках від 27.01.2022 р. і від 28.01.2022 р. щодо персонального складу осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_3 та за адресою: АДРЕСА_2 , виникли у зв`язку з тим, що вони сформовані на підставі витягу з Державного реєстру виборців, який містить суперечливу інформацію про реєстрацію указаних осіб.

У питанні спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 р., допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому, спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004 р., не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 р. № 18/5, яка діяла на час відкриття спадщини, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що позивач належними та допустимими доказами довів, що він як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняв спадщину та вступив в управління та володіння спадковим майном, позаяк був зареєстрований на час відкриття спадщини в спадковому будинку АДРЕСА_4 , про відмову від спадщини не заявляв.

Відповідно до вимог ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14.05.2018 р. у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23.09.2020 р. у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, згідно з якими свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Узагальнені доводи апеляційної скарги, які зводяться до неправильного застосування норм матеріального права та неналежної оцінки доказів (у питаннях преюдиціальності судових рішень в інших справах та місця проживання і реєстрації позивача на момент смерті батьків), не заслуговують на увагу в зв`язку з наступним.

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2004 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відкриття спадщини це настання певних юридичних фактів, які зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. Важливими тут є час і місце відкриття спадщини. Зокрема, на час відкриття визначаються склад спадщини, коло спадкоємців, матеріальний закон, який буде застосовуватися до спадкових відносин. Це базові конструкції спадкового права.

У ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. встановлювалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Водночас, на відміну від ЦК УРСР 1963 р. чинний ЦК не передбачає прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця з управління, розпорядження і використання майна, підтримання його в належному стані, сплати податків, страхових внесків, інших платежів, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця та ін. Причому цей перелік не є вичерпним.

У цьому аспекті важливе значення має дія цивільного законодавства у часі. За загальним правилом ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відтак, ідеться про спадщину, яка відкрилася з 01.01.2004 р. Утім, як зазначено у п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги 6 ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. З цього приводу необхідно керуватися роз`ясненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід розуміти таким чином, що правила книги 6 ЦК можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 р. і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529531 ЦК УРСР 1963 р.

Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 р., допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004 р., не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину.

У п.3.3 розділу 1 ч. ІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009 зазначається, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

За загальним правилом спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У спірних правовідносинах спадщина за ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4 (день смерті останнього). Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його діти: син ОСОБА_2 (позивач), і донька ОСОБА_1 (відповідач).

Згідно з довідкою Тересвянської селищної ради від 14.12.2021 р. на день смерті ОСОБА_4 (спадкодавця) разом із ним постійно проживали: син ОСОБА_2 (позивач), невістка ОСОБА_5 , онук ОСОБА_6 , та онук ОСОБА_7 (а.с.12). Як видно з листа-відповіді Тячівського відділу ГУ ДМС від 15.09.2022 р., наданого на запит суду, станом на 30.12.2003 р. (день смерті ОСОБА_4 спадкодавця) ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.152). Указані докази не спростовані.

Таким чином, у будь-якому випадку ОСОБА_2 вважається таким, що фактично прийняв спадщину за батьком ( ОСОБА_4 ), у зв`язку з чим видане 19.11.2012 р. ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу частину спадкового майна житловий будинок із надвірними спорудами за АДРЕСА_1 ), безумовно порушує спадкові права позивача ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1301 ЦК ( 435-15 ) свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що в справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, які виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих, правильних і справедливих висновків суду.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Тячівського районного суду від 08 грудня 2022 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 19.07.2023 р.

Судді: