печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача-1: не з`явився,

представника відповідача-2: не з`явився,

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1, Мін`юст України), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2, ДКС України) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Слов`янського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області (далі - третя особа, Слов`янське об`єднане УПФ України Донецької області), в якому просить стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку ДКС України в користь позивача шкоду, заподіяну Слов`янським об`єднаним УПФ України Донецької області у розмірі 49 166,20 грн.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 здобула право на отримання пенсії за віком довічно та до 2014 року перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м. Донецька. У зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету міністрів України від 07.11.2014 року № 595, якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей у населеному пункті де він мешкав було припинено здійснення повноважень відповідним органом ПФУ, а також зупинене до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету ПФУ та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказував, що у червні 2017 року позивач отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, стала на облік Слов`янському об`єднаному УПФ України Донецької області та відкрила рахунок для зарахування пенсійних виплат на контрольованій території України, проте з листопада 2017 року пенсія на рахунок позивача перестала надходити без законодавчо встановлених підстав, що порушує її конституційні права. Вказує, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року у справі № 200/14535/18-а позов ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного УПФ України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено; визнано протиправними дії Слов`янського об`єднаного УПФ України Донецької області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії з 01.11.2017 року; зобов`язано Слов`янське об`єднане УПФ України Донецької області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01.11.2017 року. Так, на виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист та 22.04.2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2. Листом від 15.10.2019 року за № П-364-2398 виконавча служба повідомила, що Слов`янське об`єднане УПФ України Донецької області тільки нарахувало позивачу пенсію за період часу з 01.11.2017 року по 30.04.2019 року у розмірі 49 166,20 грн., проте виплата буде здійснена після надходження фінансування. За таких обставин, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року у справі № 200/14535/18-а залишилося не виконане, пенсія за період часу з 01.11.2017 року по 30.04.2019 року на рахунок позивача не надійшла, чим спричинено збитки. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст. ст. 19, 55, 56, 129-1 Конституції України, ст. ст. 22, 1166, 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», позивач звернулася до суду з указаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2020 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2020 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої пенсії.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 25.01.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2020 року скасовано та цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої пенсії направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.02.2021 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.09.2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.09.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої пенсії, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.03.2022 року.

21.03.2022 року справу знято зі складу у зв`язку із наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, суддів та працівників апарату суду через військову агресію Російської Федерації проти України, та судове засідання призначено на 31.08.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2022 року, у зв`язку із першою неявкою в судове засідання позивача, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 22.12.2022 року.

22.12.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Мін`юсту України надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 22.12.2022 року, без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 06.02.2023 року.

06.02.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Мін`юсту України надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 06.02.2023 року, без фіксування технічними засобами.

В судове засідання 06.02.2023 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_1 має право на отримання пенсії за віком та перебуває на обліку в Слов`янському об`єднаному УПФ України Донецької області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року у справі № 200/14535/18-а, з урахуванням ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 10.04.2019 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного УПФ України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено; визнано протиправними дії Слов`янського об`єднаного УПФ України Донецької області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії з 01.11.2017 року; зобов`язано Слов`янське об`єднане УПФ України Донецької області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01.11.2017 року; рішення суду в частині зобов`язання Слов`янське об`єднане УПФ України Донецької області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01.11.2017 року допущено до негайного виконання.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.04.2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2019 року у справі № 200/14535/18-а.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 46 Конституції України визначено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на положення п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, просила стягнути шкоду у вигляді недоотриманої пенсії у розмірі 49 166,20 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18.05.2016 року у справі № 6-237цс16.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум.

Судом встановлено, що при обрахуванні розміру збитків, позивач виходив із свого права на отримання відшкодування шкоди, у вигляді недоотриманої пенсії. Зміст позовних вимог та встановлені судом обставини справи, дають підстави для висновку, що позивач при розрахунку розміру заподіяної шкоди, виходив із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути йому завдані діями третьої особи, які він вважає неправомірними.

Водночас, доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як визначено у ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» обов`язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим, позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження заподіяння шкоди відповідачем Міністерством юстиції України у заявленій до стягнення сумі.

При цьому суд зауважує, що посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Скордіно про Італії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Грубич проти Сербії», «Сокур проти України», «Аманн проти Швейцарії», «Горнсбі проти Греції», «Крищук проти України», «Москаленко та інші проти України», «Федоренко проти України». «Стреч проти Сполученого Королівства», «Bartaia v. Georgia», «Шмалько проти України», «Гавенда проти Польщі», «Броньовський проти Польщі», «Круслена», «Волохи проти України», «Фельдек проти Словаччини», «Реквеньї проти Угорщини», «Свято-Михайлівська Парафія проти України», «Дія 97» проти України», «Суханов та Ільченко проти України», «Щокін проти України», «Кантоні проти Франції», «Вєренцов проти України», жодним чином не підтверджують неправомірність дій Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Разом з тим, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а відповідачами не було надано суду доказів, які б підтверджували оплату інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 19, 55, 56 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 22, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274-279, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування шкоди у вигляді недоотриманої пенсії - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-1: Міністерство юстиції України, 01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, .

Відповідач-1: Державна казначейська служба України, 01601, м. Київ, вул.. Бастіонна, буд. 6, .

Третя особа: Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, будинок 3, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 20.02.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко