Справа № 146/329/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2023 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

вимоги позивача: про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням

представник позивача: адвокат Семко В.М.

представник відповідача: адвокат Барвінський О.П.

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

15 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь 30684, 83 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди скоєним ОСОБА_2 злочином та 1000000 грн на відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

Позов обґрунтований наступним.

Відповідно до вироку Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2022 року в справі № 146/481/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого та призначено ОСОБА_2 покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року апеляційну скаргу захисника Щетніцького В.С. в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення, вирок в частині визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишено без змін.

Згідно матеріалів кримінального провадження та фактичних обставин справи, в ніч з 22 на 23 січня 2021 року ОСОБА_2 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , в ході суперечки, ударив його головою об ніжку кухонного стола, спричинивши ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно- мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня, двосторонніх субдуральних гематом, забійної рани лобу, садна тім`яної ділянки голови, крововиливів м`яких тканин волосяної частини голови та обличчя, які по важкості відносяться до тяжкого ступеня, і які безпосередньо привели до смерті ОСОБА_3 .

Також позивачка вказує, що відповідно до обвинувального акту від 9 квітня 2021 року вона є потерпілою по вказаній справі.

Смерть ОСОБА_3 наступила 25 січня 2021 року після його госпіталізації та лікування, на яке позивачкою ОСОБА_1 було потрачено 1614, 83 гривні. Крім того останньою було потрачено значні кошти на підготовку та проведення похорон ОСОБА_3 на що було витрачено 29070 грн. Відповідно протиправними діями ОСОБА_2 позивачці була завдана матеріальна шкода на загальну суму 30684, 83 грн.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 вказує, що діями ОСОБА_2 їй було завдано також моральну шкоду на суму 1000000 (один мільйон) гривень.

У зв`язку з смертю ОСОБА_3 позивачка вказує, що зазнала значної моральної шкоди, яка виразилася у сильних душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача. При цьому відповідач ніяким чином навіть не прагнув хоча б вибачитися за скоєне.

23 травня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Барвінський О.П. направив на адресу суду відзив, в якому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди визнав, в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди просив відмовити.

Відзив обґрунтований наступним.

Відповідно до вироку Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2022 року в справі № 146/481/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого та призначено ОСОБА_2 покарання у виді восьми років позбавлення волі.

В позові позивачка зазначає, що нею були потрачені значні грошові кошти на здійсненна поховання потерпілого у справі, який був її братом, а саме ОСОБА_3 , проведення ритуальних і поминальних заходів в сумі 30684,83 грн, які, як зазначає представник відповідача, ОСОБА_2 визнає та не заперечує в їх задоволенні.

Однак щодо стягнення моральної шкоди представник відповідача вказує, що немає жодних правових підстав для її стягнення, оскільки позивачка не є суб`єктом, який може претендувати на таке відшкодування у відповідності до ст.ст. 1200, 1168 ЦК України.

Таким чином, відповідач вважає, що згідно закону позивачка ОСОБА_1 являючись рідною сестрою ОСОБА_3 та не перебуваючи на його утриманні на час смерті останнього не входить до кола осіб які можуть претендувати на відшкодування моральної шкоди в результаті вчиненого кримінального правопорушення.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 березня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 18 квітня 2023 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 квітня 2023 року підготовчий розгляд справи відкладено на 4 травня 2023 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 4 травня 2023 року підготовчий розгляд справи відкладено на 26 травня 2023 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 26 травня 2023 року підготовчий розгляд справи відкладено на 13 червня 2023 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 13 червня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 4 липня 2023 року.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

В судовому засіданні представник позивачки, адвокат Семко В.М. позов підтримав за обставин, викладених у позовній заяві, попросив його задовольнити.

Представник відповідач ОСОБА_2 - адвокат Барвінський О.П. у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме визнав позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди просив відмовити за обставин зазначених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Згідно ч. 1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що згідно вироку Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2022 року у справі № 146/481/21, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року вказаний вирок змінено в частині початку строку відбування ОСОБА_2 покарання і зарахування строку попереднього ув`язнення. В решті вирок залишено без змін.

У вказаному вироку суду зазначено, що в ніч з 22 на 23 січня 2021 року, ОСОБА_2 , перебував у приміщенні літньої кухні, за місцем власного проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно зі своїм знайомим ОСОБА_3 розпивав алкогольні напої. У подальшому, під час розпиття алкогольних напоїв між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зав`язалась словесна суперечка, в ході якої, на грунті неприязних побутових відносин у ОСОБА_2 виник раптовий умисел на заподіяння ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, в той час як ОСОБА_3 сидів на ліжку, ОСОБА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому, обхопивши ОСОБА_3 рукою за голову, із прикладанням фізичної сили ударив головою ОСОБА_3 об ніжку дерев`яного кухонного стола, спричинивши останньому тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_3 втратив свідомість на місці події. 23 січня 2021 року ОСОБА_3 госпіталізовано до відділення інтенсивної терапії Томашпільської центральної районної лікарні. Згідно висновку експерта № 11 від 03.02.2021 року смерть ОСОБА_3 наступила в результаті закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня, двосторонніх субдуральних гематом, забійної рани лобу, садна тім`яної ділянки голови, крововиливів м`яких тканин волосяної частини голови і обличчя. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті дії тупого твердого предмету, вірогідніше всього, в день госпіталізації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і по важкості відносяться до тяжкого ступеня, які безпосередньо призвели до смерті. Смерть ОСОБА_3 наступила о 02 год 25 січня 2021 року у відділенні інтенсивної терапії Томашпільської центральної районної лікарні.

Даний вирок Томашпільського районного суду від 25 липня 2022 року у справі 146/481/21 набрав законної сили18 жовтня 2022 року.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 11 від 25 січня 2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в Томашпільській ЦРЛ.

З виписки із медичної карти хворого ОСОБА_3 видно , що останній 23 січня 2021 року був доставлений швидкою допомогою в КНП «Томашпільська ЦРЛ», того ж дня був оперований та призначено лікування, ІНФОРМАЦІЯ_3 констатовано смерть.

Відповідно до копій квитанції вартість медичних препаратів витрачених на лікування становить 1614, 83 грн.

Згідно накладної № 18 від 25 січня 2021 року виданої ПП ОСОБА_4 вартість товару ( хліб домашній - 2 шт, калач - 30 шт.) становить 510 грн.

Згідно видаткової накладної № 908 від 4 березня 2021 року виданої ПП ОСОБА_4 вартість товару ( хліб домашній - 2 шт, калач - 45 шт.) становить 690 грн.

Відповідно до рахунку № 5 виданого ПП ОСОБА_5 , де платником зазначено ОСОБА_1 , вартість послуги по перевезенню пасажирів під час похорону на Яришівське кладовище становить 600 грн.

Відповідно до накладної виданої на ім`я ОСОБА_1 вартість товару ( рушники - 80 шт., рушники - 20 шт., хустки - 15 шт., свічки малі-100 шт., свічки великі - 5 шт.) становить 2975 грн.

Як видно з акту купівлі-продажу від 25 січня 2021 року ОСОБА_1 купила у ПП ОСОБА_6 домовину, хрест, костюм, сорочку, майку, труси, покривало, рушники, туфлі, носки, похоронний набір на загальну суму 6 295 грн.

Згідно довідки виданої настоятелем Свято-Троїцького храму с. Ракова, вартість церковних послуг ( катафалк, відспівування, читець, обід) становить 18 000 грн.

Згідно положень ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Отже, системний аналіз наданих позивачем доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 30684, 83 гривень є обґрунтованими, також вказаний розмір матеріальної шкоди визнаний відповідачем.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням слід зазначити наступне. Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Правовими підставами відшкодування шкоди визначено, зокрема положення статей 27, 55, 56 Конституції України, статті 2 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, статей 23, 1167, 1168 ЦК України. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Для вирішення питання, чи підлягає до спірних правовідносин застосування положень статті 1168 ЦК України, судам слід встановити характер родинних стосунків позивача із померлою особою, оскільки тільки чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), а також особи, які проживали з померлою особою однією сім`єю, мають право на відшкодування шкоди в порядку цієї статті. Судом встановлено, позивачка ОСОБА_1 є родичкою померлого ОСОБА_3 , а саме є його сестрою. Процесуальний статус позивачки ОСОБА_1 як потерпілої та цивільної позивачки у кримінальному провадженні № 0000014 від 23 січня 2021 року судовими рішеннями, ухваленими за результатом розгляду кримінального провадження № 0000014 від 23 січня 2021 року , справа № 146/481/21, судами першої, та апеляційної інстанцій не змінювався.

Відповідно до статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Відповідно до положень статті 3 КПК України близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Родинними зв`язками пов`язані між собою й інші особи: дядьки і тітки, племінники і племінниці, двоюрідні брати і сестри, двоюрідні внуки тощо, але вони не охоплюються у кримінальному провадженні терміном «близькі родичі». За певних умов вони можуть бути віднесені до «членів сім`ї». Конституційний Суд України, даючи тлумачення поняття «член сім`ї», виходить з об`єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства (сімейного, житлового, соціального захисту тощо), яке використовує цей термін (рішення Конституційного Суду України у справі від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Для визначення змісту терміна «член сім`ї» у кримінальному провадженні вирішальне значення мають не стільки родинні чи зареєстровані шлюбні зв`язки, скільки тривалі зв`язки, що виникають зі спільного проживання та ведення спільного господарства (спільний бюджет, витрати, харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла тощо). Позивачка ОСОБА_1 є рідною сестрою покійного ОСОБА_3 , однак згідно вимог ст.1168 ЦК України, рідна сестра не входить до кола суб`єктів яким відшкодовується моральна шкода. Разом з тим, доказів того, що покійний ОСОБА_3 проживав разом з позивачкою ОСОБА_1 однією сімє`ю до суду не надано.

Таким чином, беззаперечно погоджуючись із заподіянням позивачці ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку із загибеллю брата ОСОБА_3 та стражданнями, які позивачка пережила та продовжує переживати, суд не може задовільнити вимоги в частині стягнення моральної шкоди, оскільки таке суперечить вимогам закону, а саме ст. 1168 ЦК України.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного вище, враховуючи, що відповідача у справі визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд дійшов висновку, що права позивачки порушені, виходячи з обов`язку відповідача відшкодувати шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зважаючи на часткове визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Згідно п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позивачка при поданні позову була звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», а її позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1073,60 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. ст.2, 4, 10, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 89, 133, 137, 141, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушеннямзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 30684,83 грн. (тридцять тисяч шістсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят три копійки) завдану кримінальним правопорушенням.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , адреса фактичного перебування: 24043 с. Сказинці Могилів-Подільський район Вінницька область, Могилів-Подільська виправна колонія 114.

Повний текст рішення виготовлено: 05.07.2023 року.

Суддя: О. В. Пилипчук