Номер провадження: 22-ц/813/2577/23
Справа № 947/3678/21
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз», (нова назва «Кліар-Сіті») на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року, постановлене під головуванням судді Бескровного Я.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз», третя особа ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Союз», третя особа ОСОБА_3 в якому просила стягнути з ТОВ «Союз» на її користь 343 324, 00 грн. моральної шкоди заподіяною смертю сина, а також 35 000,00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 15 травня 2020 року на вул. Набережна, смт. Таїрове, Овідіопольського району, Одеської області сталася ДТП внаслідок якої загинув її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Смертю єдиного сина їй завдано значну моральну шкоду. Син був для неї єдиною опорою та надією у житті, він був для неї найближчою людиною, який підтримував її і морально і матеріально. ОСОБА_2 втратила нормальний сон, внаслідок чого погіршився стан здоров`я, її звичайний склад життяназавжди змінився, загальний стан пригнічений, відчуває постійний страх та відчай, що вимагає від неї суттєвих додаткових зусиль для подальшої організації життя.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «СОЮЗ на користь ОСОБА_2 у якості моральної шкоди 343 324, 00 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ТОВ «Союз» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково у розмірі 10 000 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 , представник ТОВ «Союз» зазначив, що суд першої інстанції при винесенні рішення не взяв до уваги висновок Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 15 травня 2020 року, згідно якого при судово-токсикологічному дослідженні крові померлого знайдено алкоголь у крові 0,43 ‰ та потерпілим порушено п.1.5 і 4.9 Інструкції з охорони праці №8 для вантажників сміттєвозів а саме: заборони використання технологічних підніжок під час руху на великі відстані, а також під час руху автомобілю заднім ходом.

Також, апелянт вказав, що суд першої інстанції повинен був застосувати ч.2 ст. 1193 ЦК України, згідно якої, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням №19-08/22 ТОВ «Союз» 19 серпня 2022 року змінено найменування ТОВ «Союз» на ТОВ «Кліар-Сіті», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з ідентифікаційним кодом 30586931, незалежно від найменування (а.с.182).

24 травня 2023 року на електронну адресу апеляційного суду від ОСОБА_5 , представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ТОВ «Союз» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року. Однак, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти до розгляду даний відзив, оскільки відповідно до матеріалів справи, 28 березня 2023 року ОСОБА_5 , представник ОСОБА_2 отримала копію ухвали про відкриття провадження від 21 лютого 2022 року та копію апеляційної скарги, отже відзив подано з пропуском строку, встановленого ухвалою про відкриття провадження(а.с. 213а, 213б).

Учасники справи про призначене судове засідання на 24 травня 2023 року були сповіщені належним чином,у тому числі у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 215-222).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 , представника ТОВ «Союз», нова назва «Кліар-Сіті», перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за таких підстав.

Згідно статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та стягуючи з ТОВ «СОЮЗ» моральну шкоду у розмірі 343 324, 00 грн. суд першої інстанції виходив з того, що в результаті завдання смерті водієм, який знаходився у трудових відносинах з відповідачем, позивачу були завдані моральні та душевні страждання, які виразилися у загибелі її єдиного сина, який був для неї єдиною опорою та надією у житті, що назавжди змінило її звичайний склад життя, загальному пригніченому стані, страху та відчаю, що вимагає від неї суттєвих додаткових зусиль для подальшої організації життя

Однак, з таким висновком суду колегія суддів в повній мірі погодитися не може, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 15 травня 2020 року близько 08 години 08 хвилин на вул. Набережна в смт. Таїрове, Овідіопольського району, Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме, водій автомобілю МАN д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 здійснив наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).

Автомобіль МАN д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований на праві власності за ТОВ «Союз», а цивільно-правова відповідальність ТОВ «Союз», як власника цього автомобіля була застрахована ПАТ «ПАТ СК «Євроінс Україна»» за полісом №АО/3557906 (а.с.29).

18 серпня 2020 року відповідачем складено Акт спеціального розслідування нещасного випадку, який стався 15 травня 2020 року у ТОВ «СОЮЗ», за результатами якого комісія дійшла висновку, що нещасний випадок, який стався 15 травня 2020 року із ОСОБА_4 пов`язаний з виробництвом і, що водій ТОВ «СОЮЗ» ОСОБА_3 допустив певні порушення. Крім того порушення допустив і потерпілий ОСОБА_4 (а.с.11-19).

Позивач ОСОБА_2 є матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с.23, 25).

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

До обов`язків страховика, як це передбачено п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», належить здійснення страхової виплати у разі настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також присуджені у відшкодування моральної шкоди суми мають бути адекватними настільки, наскільки це потрібно та не бути інструментом безпідставного збагачення.

Колегія суддів звертає увагу на обставини за яких стався нещасний випадок, а саме необережність самого потерпілого ОСОБА_4 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (0,43 ‰), порушив п.1.5 та 4.9 Інструкції з охорони праці №8 для вантажників сміттєвозів, затвердженої наказом ТОВ «Союз» від 17 червня 2013 року №19/06-ок (переглянута у червні 2018 року, наказ ТОВ «Союз» від 05 червня 2018 року №11), а саме: заборони використання технологічних підніжок під час руху на великі відстані (більше 200 метрів), а також під час руху автомобіля заднім ходом.

Статтею 1193 ЦК України передбачено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеню вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеню її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційний суд дійшов висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має врахувати вимоги розумності та справедливості, глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок смерті сина, а також поведінку ОСОБА_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та порушив Інструкцію з охорони праці.

За таких підстав апеляційний суд виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає, що 50 000 грн. буде достатнім для відшкодування моральних страждань, з посиланням на те, що такий розмір моральної шкоди при встановлених обставинах становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивача.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, виходячи з підстав пред`явленого позову, з урахуванням характеру і обсягу душевних страждань ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що виниклі події, спричинили ОСОБА_2 , моральну шкоду, а також враховуючи положення ст. 23 ЦК України, роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди», колегія суддів вважає, що справедливою компенсацією перенесених моральних страждань буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, суд стягуючи моральну шкоду у розмірі 343 324, 00 грн., прийшов до помилкового висновку щодо визначення її розміру, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ТОВ «Союз», нова назва ТОВ «Кліар-Сіті» підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні зі зменшенням суми моральної шкоди до 50 000, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз», (нова назва «Кліар-Сіті») задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз» (нова назва «Кліар-Сіті») () на користь ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) у якості моральної шкоди 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Є.С. Сєвєрова

______________________________________ Т.В. Цюра