Справа № 190/997/23
Провадження №2/190/313/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року м.П"ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Осоненко Ю.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позово до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. П`ятихатки локомотив ВЛ-8-1014 під керуванням машиніста ОСОБА_4 скоїв наїзд на ОСОБА_5 , який від отриманих травм загинув на місці пригоди. Локомотив ВЛ 81014 перебуває на балансі структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», а машиніст ОСОБА_4 перебуває в трудових відносинах з АТ «Українська залізниця». Вона є матір`ю загиблого ОСОБА_5 , отже втратила рідного сина, який був її опорою і підтримкою. Повністю зруйновано її життя. Загибель сина спричила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Вона є пенсіонером за віком, отже є непрацездатною, тому потребує підтримки та допомоги. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту, вона вже неможе розраховувати на підтримку сина. Внаслоідок смерті сина, її переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Завдану їй моральну шкоду оціню в 300 000 грн., яку просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця».

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача акціонерного товариства «Українська залізниця» Осоненко Ю.О. позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів щодо протиправних дій або бездіяльності АТ «Українська залізниця», внаслідок яких позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку зі смертю сина. Більш того, матеріали службового розслідування містять докази, того, що травмування ОСОБА_5 сталося через особисту необережність потерпілого.

Вислухавши сторонни, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матір`ю є ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження/а.с.19/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. П`ятихатки Дніпропетровської області помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть/а.с.14/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення та розпочато досудове розслідування за № 0000065 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 4:55 локомотив ВЛ-8-1014 під керуванням машиніста ОСОБА_4 та помічника машиніста ОСОБА_6 зі станції П`ятихатки до станції П`ятихатки-Стикова, в районі 71 км пікет П`ятихатського району, з електроопори 62, яка знаходиться з правої сторони електровоза вибіг ОСОБА_5 та упав під електровоз. При цьому відстань до електровозу була приблизно 30-50 м, проте чолові не намагався встати. В результаті чого було скоєно наїзд на пішохода/а.с.10/.

Відповідно до копії листа акціонерного товариства «Українська залізниця» від 08.02.2022 року локомотив ВЛ-8-1014 перебуває на балансі структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», ОСОБА_4 працює у структурному підрозділі «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніста електровоза з 20.09.2013 року по теперішній час/а.с.11/.

Згідно довідки структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» від 04.02.2022 року ОСОБА_4 прийнятий машиністом електровозу структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» 20.09.2013 року згідно наказу від 20.09.2013 року № 920/ос, де і працює по теперішній час/а.с.12/.

З копії листа структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» від 04.02.2022 року слідує, що електровоз ВЛ-8-1014 знаходився на балансі структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця»/а.с.13/.

Відповідно до копії довідки П`ятихатського міжрайонного відділення «Дніпропетровське обласне Бюро судових експертиз» від 12.04.2021 року причиною смерті ОСОБА_5 є травматичний та гіповолімічний шок, травматична ампутація обох нижніх кінцівок/а.с.15/.

З копії довідки виконавчого комітету П`ятихатської міської ради від 15.04.2021 року слідує, що ОСОБА_3 здійснила поховання ОСОБА_5 за власні кошти/а.с.16/, на захоронення ОСОБА_5 витрачено 3280 грн., про що свідчить копія накладної/а.с.17/.

Позивач ОСОБА_3 є пенсіонером, отримує пенсію за віком/а.с.18/.

Згідно копії протоколу оперативної наради при начальнику Дніпровського локомотивного депо встановлено, що дії локомовтиної бригади ТД П`ятихатки Дніпровського локомотивного депо в складі машиніста електровоза ОСОБА_4, помічника машиніста електровоза ОСОБА_6 є такими, що відповідають вимогам посадової інструкції та вимогам нормативних документів з безпеки руху поїздів. Вини локомовтиної бригади в даній події не вбачається/а.с.43/.

Відповідно до копії протоколу № 1 від 19.04.2021 року наради при начальнику П`ятихатської дистанції колії дії працівників залізниці визнано вірними та оперативними, в даному випадку вини регіональної філії`Придніпровська залізниця» не вбачається/а.с.44-45/.

З копії акту службового розслідування, складеного 19.04.2021 року та затвердженого начальником П`ятихатської дистанції колії Матченко М.В. слідує, що об`єкти залічного транспорту на момент аварії знаходились в справному стані; дії локомотивної бригади визнано вірними та оперативними; травмування сторонньої особи ОСОБА_5 сталося через особисту необережність потерпілого/а.с.46-47/.

Відповідно до копії постанови заступника начальника СВ ВП № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000065 закритото у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - матеріальна і моральна.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч. 2 ст.16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Ст.23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до вимог ч.ч.2 та 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст.1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року в справі №455/1076/16-ц (провадження №61/48155св18).

Крім того, при вирішенні питання про відшкодування шкоди за ст.1187 ЦПК України треба встановити, що шкода завдана саме джерелом підвищеної небезпеки, а також встановити особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, треба також встановити, чи не була завдана шкода внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та беззаперечними доказами, що відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», як володілець джерела підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати їй моральну шкоду в порядку ст.ст.1167, 1187, 1172 ЦК України, спричинену смертю сина ОСОБА_5 ..

Згідно вимог ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язанні забезпечити проведення експертизи щодо встановлення причин смерті, встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень тощо.

Позивачем не надано висновку судово-медичної експертизи, проведеної щодо вказаних питань в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за фактом смерті ОСОБА_5 ..

Не доведено виключена чи ні настання події внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За викладених обставин, встановивши те, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження відкладених у позові обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог, адже рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Оскільки в позові відмовлено, а позивач є звільненим від сплати судового збору, тому судові витрати компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12,81,141, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-дений строк з дня проголошення рішення . У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 липня 2023 року.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса