Справа №461/2225/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року м. Львів.

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Цибулько О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: Першої Львівської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Романчук - Василик Вікторії Вікторівни про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: Першої Львівської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Романчук - Василик В.В. про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Зазначає, що його батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Також, позивач зазначає, що в його діда ОСОБА_7 та баби ОСОБА_8 окрім батька, був ще один син ОСОБА_9 , який перебував у шлюбі з ОСОБА_10 , під час шлюбу в них народився ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є двоюрідним братом по батьковій лінії позивача. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер двоюрідний брат позивача ОСОБА_11 .

Позивач 27.12.2018 року звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сиротяк Ю.Р. з заявою про прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата, ОСОБА_11 та засобами поштового зв`язку таку заяву було направлено на адресу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В.Р. за адресою: 79000, м. Львів, просп. В. Чорновола, 17/10-а. ОСОБА_1 повторно скерував даний лист з заявою про прийняття спадщини на адресу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик Вікторії Романівни, проте такий повторно повернутий останньому. 05.02.2019 року після отримання повторного листа, який повернувся від приватного нотаріуса у зв`язку з неврученням такого, позивач в присутності адвоката подав відповідну заяву про прийняття спадщини нотаріусу, проте після закінчення шестимісного строку для прийняття визначеного законом.

В подальшому позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В.Р. про встановлення факту родинних відносин та поновлення строку для прийняття спадщини, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.02.2019 року відкрито провадження у справі.

Окрім того, позивачу в судовому засіданні 13.03.2019 року в межах розгляду справи №461/928/19 стало відомо про те, що двоюрідним братом позивача, ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) 26.02.1999 року посвідчено нібито заповіт, яким останній все своє майно заповів ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що у ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ні дружини, ні дітей не було, батьки померли, будь-які заповіти за життя останнім не посвідчувались, про що відомо всій родині, про що неодноразово зазначав померлий, а єдиним спадкоємцем є ОСОБА_1 , який є двоюрідним братом померлого. Оскільки безпосередньо позивачем отримувалось лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_11 , а також свідоцтво про смерть, та здійснювалось поховання двоюрідного брата, оскільки за життя ОСОБА_1 зі сім`єю відвідували останнього та підтримували близькі стосунки. Також, ОСОБА_1 стверджує, що підпис на заповіті від 26.02.1999 року виконаний не ОСОБА_11 , а іншою особою з наслідуванням підпису померлого брата позивача.

Оскільки ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є двоюрідним братом позивача, який у зв`язку з наявністю заповіту, який братом позивача не посвідчувався, не може успадкувати належне майно померлого, тому він звертається до суду з даною позовною заявою для захисту своїх прав та інтересів.

Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити та визнати недійсним заповіт ОСОБА_11 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 26.02.1999 року державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В.

08.04.2019 року представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву в якій відповідачами зазначив ОСОБА_3 та державного нотаріуса Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В. Просить задовольнити позов, визнати недійсним заповіт ОСОБА_11 на користь ОСОБА_3 , посвідчений 26.02.1999 року державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.03.2019 року відкрито загальне судове провадження у справі.

08.04.2019 року представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.05.2019 року до участі у справі залучено приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Романчук - Василик Вікторію Вікторівну у якості третьої особи.

30.09.2019 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву.

21.11.2019 року позивач подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.11.2019 року клопотання позивача про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: Першої Львівської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик Вікторії Вікторівни про визнання заповіту недійсним до набрання законної сили судовим рішенням у справі №461/928/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик Вікторія Романівна, про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

21.05.2020 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву про відновлення провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020 року відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: Першої Львівської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Романчук - Василик Вікторії Вікторівни про визнання заповіту недійсним. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

05.11.2020 року позивач подав до суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.11.2020 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено за безпідставністю.

04.12.2020 року представник позивача подав до суду клопотання про скерування справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2020 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про скерування справи за підсудністю відмовлено за безпідставністю.

02.09.2021 року представник позивач подав до суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.09.2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 про призначення судової почеркознавчої експертизи - задоволено. Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі.

28.09.2021 року справу скеровано до експертної установи для проведення експертизи.

19.10.2021 року справа повернулась з експертної установи для вирішення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів.

05.04.2022 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку експерта №4632 від 11.03.2022 року.

06.06.2022 року справу скеровано до експертної установи для проведення експертизи.

16.09.2022 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку експерта №1772-Е від 09.09.2022 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.10.2022 року витребувано у Львівського державного нотаріального архіву оригінал спадкової справи №18/2018 (номер у спадковому реєстрі 62761265), заведеної після смерті ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.12.2022 року зобов`язано уповноважену особу Львівського державного нотаріального архіву надати експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз оригінал заповіту ОСОБА_11 від 26.02.1999 року із спадкової справи 18/2018 (номер у спадковому реєстрі 62761265), заведеної після смерті ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

06.01.2023 року справу скеровано до експертної установи для проведення експертизи.

13.02.2023 року справа повернулась з експертної установи для вирішення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів.

16.02.2023 року справу скеровано до експертної установи для проведення експертизи.

30.05.2023 року справа повернулась до Галицького районного суду м. Львова з висновком експерта від 22.05.2023 року №341-Е.

11.07.2023 року позивач подав до суду клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.07.2023 року в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи відмовлено за безпідставністю.

Окрім цього, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.07.2023 року відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: Першої Львівської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Романчук - Василик Вікторії Вікторівни про визнання заповіту недійсним.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви, просять позов задовольнити. Додатково зазначили, що спірний заповіт оформлений під час того як померлий був на лікарняному у період з 22.02.1999 року по 26.02.1999 року з діагнозом грип. Вважають, що заповіт оформлений поспіхом іншою людиною, оскільки в той період ОСОБА_11 у нотаріуса не був. Волевиявлення не відповідало намірам ОСОБА_11 . Стверджують, що підпис на спірному заповіті не ОСОБА_11 . Позивач та померлий були у добрих родинних відносинах, тому він не розуміє чому заповіт оформлений на чужу людину, адже ОСОБА_3 був шкільним другом померлого, а не родичем.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили та просять відмовити в задоволенні позову, оскільки вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Зазначають, що 26.02.1999 року відповідач приходив до померлого. ОСОБА_11 в той день сказав ОСОБА_3 , що вирішив заповісти йому майно та пішов до нотаріуса для оформлення заповіту. Заповіт підписував ОСОБА_11 та посвідчений нотаріусом, а тому він є належним чином оформленим та законним. Позивач про заповіт дізнався у день смерті ОСОБА_11 , оскільки відповідач сказав йому та надав копію заповіту. ОСОБА_11 на момент складення заповіту був здоровий. Заповіт складено у Першій Львівській державної нотаріальній конторі та посвідчено нотаріусом Гусар Л.В., даним нотаріусом було роз`яснено усі права. Стверджують , що не позивач, а ОСОБА_3 похоронив ОСОБА_11 .

Державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори у судовому засіданні залишила вирішення спору на розсуд суду та пояснила, що спадкову справу відкривала не Перша Львівська державна нотаріальна контора. Спадкодавець був у Першій Львівській державної нотаріальній конторі, спірний заповіт посвідчувала вона, підпис на даному заповіті належить ОСОБА_11 . У день складення заповіту спадкодавець був особисто, був адекватним, розумів суть та наслідки складання заповіту. Сумнівів у його дієздатності та в тому, що це саме та людина не було.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, при винесенні рішенні покладаються на розсуд суду.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується копією дублікату від 11.09.2018 року свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 20.10.1998 року /Том 1 , а. с. 71/.

Згідно з довідкою ЛМКП «Айсберг» з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 06.02.2019 № 498, покійний ОСОБА_11 проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_1 , був власником квартири, з 1984 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав один /Том 1, а. с. 73/.

26.02.1999 року ОСОБА_11 склав заповіт за яким заповів все своє майно, де б воно не знаходилось, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, і на що за законом він матиме право ОСОБА_3 / Том 1, а. с. 7,59/.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 57 років, про що 13.07.2018 складено відповідний актовий запис №352 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 /Том 1, а. с. 13, 58/.

Після смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина на належне йому майно.

26.07.2018 ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, у якій зазначив про спадкове майно та про те, що спадщину приймає /Том 1, а. с. 54/.

ОСОБА_11 скерував на адресу приватного нотаріуса ЛМНО Романчук-Василик В.Р. 27.12.2018 року заяву про прийняття спадщини. Справжність підпису позивача на заяві засвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Сиротяк Ю.Р. у встановленому законом порядку. В заяві позивач стверджує, що приймає спадщину після смерті свого двоюрідного брата ОСОБА_11 . Інших спадкоємців, передбачених законом, а саме ст. 1241 ЦК України немає. Зміст статей 1223, 1265-1270, 1272-1275, 1281, 1285, 1296, 1297 Цивільного Кодексу України йому нотаріусом роз`яснено /Том 1, а. с. 74/.

Заява позивача від 27.12.2018 року про прийняття спадщини зареєстрована приватним нотаріусом ЛМНО Романчук-Василик В.Р. 05.02.2019 року.

Приватний нотаріус Романчук-Василик В.Р. листом від 07.02.2019 №14/02-14 повідомила позивача ОСОБА_1 про те, що 26.07.2018 заведена спадкова справа № 18/2018 (номер у спадковому реєстрі: 62761265) після смерті ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Пославшись на статтю 1223 та частину 1 статті 1241 ЦК України зазначила, що ОСОБА_1 не має права на спадкування /Том 1, а. с. 79/.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17.03.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 липня 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик Вікторія Романівна, про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено. Встановлено факт родинних відносин, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є двоюрідним братом ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , терміном 2 (два) місяці, з дня набрання рішенням законної сили /Том 1, а. с. 151-157/.

Згідно з висновком експерта за результатами судової почеркознавчої експертизи №341-Е від 22.05.2023 року підпис від імені ОСОБА_11 , розташований в лінійці після слова «Підпис» заповіту ОСОБА_11 , складеного і посвідченого 26.02.1999 року державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В. /реєстр. номер 1-608/, виконаний ОСОБА_11 /Том 2, а. с. 189-192/.

З довідки №943 від 12.07.2018 року виданої Виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради вбачається, що ОСОБА_3 дійсно проводив захоронення ОСОБА_11 на селищному кладовищі в смт. Брюховичі. Розцінка на копку могили та проведення захоронення 900, 00 грн. згідно з рішенням Виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №983 від 12.04.2018 року / Том 1, а. с. 124/.

Також у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_12 , яка є дружиною позивача, показала суду, що ОСОБА_11 був двоюрідним братом ОСОБА_1 в них були добрі, родинні відносини.

Свідок ОСОБА_13 , який є сином позивача, показав суду, що про обставини оформлення заповіту йому не відомо нічого. В ОСОБА_1 з ОСОБА_11 були нормальні родинні відносини.

Свідок ОСОБА_14 , який є другом відповідача, показав суду, що у 2000 році працював під керівництвом ОСОБА_11 , який сказав йому, що написав заповіт на ОСОБА_3 . В той час відповідача свідок не знав. Стверджує, що ОСОБА_3 займався похованням ОСОБА_11 . Покійний казав, що з братом не підтримує стосунків.

Свідок ОСОБА_15 , який є знайомим ОСОБА_11 , показав суду, що померлий казав, що склав заповіт на користь відповідача. Письмовий екземпляр заповіту ОСОБА_11 показував на роботі та стверджував, що посвідчив його нотаріально. Похованням ОСОБА_11 займався ОСОБА_3 . Свідок стверджує, що померлий звертався до нього за порадою чи поновлювати заповіт.

Свідок ОСОБА_16 , який є другом ОСОБА_11 показав суду, що померлий говорив про те, що оформив заповіт на відповідача. ОСОБА_3 стверджував, що зникли документи.

Свідок ОСОБА_17 , який є другом померлого, показав суду, що у 2000-2001 рр. ОСОБА_11 сказав йому, що склав заповіт на користь ОСОБА_3 , оскільки той завжди поруч з ним, підтримує та допомагає йому.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Також кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Окрім того, статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст. 1234 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст.1235 ЦК України). Згідно з частинами 1 і 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 ЦК України).

Згідно з статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251,1252 цього Кодексу.

У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3статті 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 541 ЦК УРСР (яка була чинною на час складення заповіту), заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 545 ЦК УРСР (яка була чинною на час складення заповіту), недійсність окремих частин заповіту не тягне за собою недійсності його в цілому. Якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах.

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суд зазначає, що такі повідомили про загальні речі, а саме те, що померлий та позивач перебували у добрих родинних відносинах, однак не повідомили суду жодних обставин стосовно заповіту, тому дані показання жодним чином не доводять тверджень наведених позивачем у позовній заяві.

Суд надає віри показанням свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , оскільки такі перебувають у взаємозв`язку з матеріалами справи та підтверджується належними та допустимими доказами.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що підпис від імені заповідача у заповіті виконаний не особисто заповідачем. Крім того, відсутні дані про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таким чином підстави, зазначені позивачем для визнання заповіту недійсним, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того що заповіт від 26.02.1999 року складений ОСОБА_11 на користь ОСОБА_3 є недійсним, оскільки згідно з висновком експерта підтверджується, що підпис на заповіті виконаний особисто заповідачем, відсутні дані про те, що волевивлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, що у свою чергу підтвердили свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Окрім цього, згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За п. 3 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати щодо сплати судового збору слід залишити за позивачем.

За ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Встановлено, що до матеріалів справи відповідачем долучено ордер серії ЛВ №072178 на надання правової допомоги ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги №213 від 13.08.2019 року; копію договору про надання правової допомоги №213 від 13.08.2019 року; акт приймання-передачі виконаної роботи №1 від 01.09.2021 року; детальний опис робіт та довідку від 11.07.2023 року згідно з якою ОСОБА_3 вніс адвокату Маланюку М.М. гонорар у розмірі 40000, 00 грн. за надання правової допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачу було надано професійну правничу допомогу, заявлені витрати в розмірі 40 000,00 грн. є сумірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг та відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру.

Із врахуванням наведеного, суд вважає, що заяву представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу слід задовольнити повністю та стягнути з позивача на користь відповідача 40000, 00 грн., тобто суму яка є належним чином підтвердженою, сумірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 1216, 1218, 1222, 1223, 1233-1235, 1258, 1263, 1266, 1268, 1270 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: Першої Львівської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Романчук - Василик Вікторії Вікторівни про визнання заповіту недійсним відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40000, 00 грн.

Повний текст рішення проголошено 20.07.2023 року о 16 год. 45 хв.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р. Юрків.