Справа № 369/4220/23
Провадження № 2/369/3580/23
РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Соловюк В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» про зняття заборони,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташований будинок. Свідоцтво про право власності на будинок було отримано ще в 1999 році. Державний акт на право власності на земельну ділянку отримав ще в 2001 році. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами були передані йому як переселенцю, але всю заборгованість перед підприємством була погашена та він отримав правовстановлюючі документи на майно.

Але з реєстру речових право на нерухоме майно, ним виявлено обтяження, внесеного до Єдиного реєстру заборон об`єктів нерухомого майна 22 червня 2004 року на підставі повідомлення радгоспу ім..Т.Г. Шевченка (правонаступником якого є ПСП «Шевченківське»). Зважаючи, що вся заборгованість перед відповідачем погашена, він є власником нерухомого майна, наявне обтяження порушує його права. У позасудовому порядку зняти арешт з майна є неможливим.

Просив суд скасувати обтяження, а саме: заборона на нерухоме майно, внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 37178, яке зареєстроване 22 червня 2004 року 12:44:22 за №37178 реєстратором: Перша Київська обласна державна нотаріальна контора , 08140, Київська область, Києво-Святошинський район, с.Білогородка, вул.Володимирська, буд.33, (04598) 7-73-00, підстава обтяження: повідомлення, б/н, Радгосп ім..Т.Г.Шевченка, об`єкт обтяження: невизначене майно, будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, «Київська область, Києво-Святошинський район, м.Гореничі, вул. не вказано», власник: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Додаткові дані: Архівний номер: 3436871KIEV473, Архівна дата: 10.09.1999, Дата виникнення: 06.04.1983, № реєстра: 1, внутр.№ 5B010E2B2AF04B2D3C50, коментарий: не всі дані ст.17.

При розгляді справи представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив позов задоволити.

У судове засідання представник ПСП «Шевченківське» не з`явивсь. Про час та місце розгляду повідомлені належним чином.

01 травня 2023 року до суду надійшла заява ПСП «Шевченківське» про визнання позову. Вказали, що ОСОБА_1 немає перед підприємством будь-якої заборгованості за передане йому нерухоме майно як переселенцю. Просили слухати справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 299/2931/17 (провадження № 61-35013св18).

При розгляді справи судом встановлено, що 30 грудня 1981 року між радгоспом ім..Шевченка та ОСОБА_1 підписано акт про те, що на підставі постанови Ради Міністрів Союзу РСР №364 від 31 травня 1973 року ОСОБА_1 , як переселенцю, переданий житловий будинок з надвірними будовами в с.Гореничі, вартістю 7200 рублів.

Згідно довідки КСП ім..Тараса Шевченка №132 від 20 грудня 1999 року, ОСОБА_1 до 1990 року повністю погасив заборгованість за переданий йому згідно акту від 30 грудня 1981 року на умовах переселення житловий будинок і надвірні будови.

Правонаступником радгоспу ім.Шевченка є КСП ім..Тараса Шевченка.

ПСП «Шевченківське» є правонаступником КСП ім..Тараса Шевченка.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Встановлено, що 18 грудня 1999 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво отримано на підставі рішення виконавчого комітету Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №20/22 від 18 жовтня 1996 року.

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:5003, площею 0,1311га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер І-КВ028682, виданий 10 листопада 2001, видавник Києво-Святошинський районний відділ земельних ресурсів.

Право власності ОСОБА_1 на вищевказане нерухоме майно підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №317099451 від 08 грудня 2022 року.

Також з даного витягу вбачається наявна заборона на нерухоме майно, внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 37178, яке зареєстроване 22 червня 2004 року 12:44:22 за №37178 реєстратором: Перша Київська обласна державна нотаріальна контора , 08140, Київська область, Києво-Святошинський район, с.Білогородка, вул.Володимирська, буд.33, (04598) 7-73-00, підстава обтяження: повідомлення, б/н, Радгосп ім..Т.Г.Шевченка, об`єкт обтяження: невизначене майно, будинок.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно довідки КСП ім..Тараса Шевченка №132 від 20 грудня 1999 року, ОСОБА_1 до 1990 року повністю погасив заборгованість за переданий йому згідно акту від 30 грудня 1981 року на умовах переселення житловий будинок і надвірні будови.

Інформацію про відсутність заборгованості за дане майно підтверджена і заявою відповідача, адресованою суду, №29 від 11 квітня 2023 року.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд зауважує, що застосування арешту майна, наявність інших заборон боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У цій правовій ситуації відмова в задоволенні позову щодо зняття заборони, накладеної на майно особи, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття заборону з її майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у даному випадку. При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (з 2004 року) не знятої заборони на майно позивача, за умови відсутності виконавчого провадження, або інших стягнень є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи, що позивач не є стороною у виконавчому провадженні, відсутнє будь-яке рішення про стягнення заборгованості на користь відповідача, неправомірність дій сторін при передачі майна не встановлено судом і не оспорювалось учасниками справи при розгляді даної справи, наявність заборони на майно позивача є грубим порушенням права власності особи на річ, тому позовні вимоги про зняття заборони, підлягають до задоволення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» про зняття заборони задоволити.

Скасувати обтяження, а саме: заборону на нерухоме майно, внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 37178, яке зареєстроване 22 червня 2004 року 12:44:22 за №37178 реєстратором: Перша Київська обласна державна нотаріальна контора , 08140, Київська область, Києво-Святошинський район, с.Білогородка, вул.Володимирська, буд.33, (04598) 7-73-00, підстава обтяження: повідомлення, б/н, Радгосп ім..Т.Г.Шевченка, об`єкт обтяження: невизначене майно, будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, «Київська область, Києво-Святошинський район, м.Гореничі, вул. не вказано», власник: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Додаткові дані: Архівний номер: 3436871KIEV473, Архівна дата: 10.09.1999, Дата виникнення: 06.04.1983, № реєстра: 1, внутр.№ 5B010E2B2AF04B2D3C50, коментарий: не всі дані ст.17.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Інформація про відповідача: АДРЕСА_2 , .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 26 травня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ