Провадження № 2/522/1452/23
УХВАЛА

18 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Кулябко О.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської регіональної торгово-промислової Палати про поновлення на посаді, стягнення різниці у заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси 14.11.2022 року надійшов позов ОСОБА_1 до Одеської регіональної торгово-промислової Палати про поновлення на посаді, стягнення різниці у заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, у якому позивачка просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення Ради Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05 жовтня 2022р., оформленого протоколом № 5 в частині затвердження рішення Президента ОРТПП про дострокове звільнення ОСОБА_1 від обов`язків Першого віце-президента Палати;

- визнати незаконним та скасувати наказ Одеської регіональної торгово-промислової палати від 05 жовтня 2022р. № 37/О, прийнятого на підставі рішення Ради ОРТПП п. 1 № 4 від 05 жовтня 2022р. про дострокове звільнення ОСОБА_1 від обов`язків Першого віце-президента ОРТПП;

- визнати незаконним та скасувати наказ Одеської регіональної торгово-промислової палати від 06 жовтня 2022р. № 39/О в частині виключення із штатного розпису посади Першого віце-президента;

- поновити ОСОБА_1 на посаді Першого віце-президента Одеської регіональної торгово-промислової палати з 06 жовтня 2022р.;

- стягнути з Одеської регіональної торгово-промислової палати на користь ОСОБА_1 різницю у заробітній платі Першого віце-президента ОРТПП і начальника управління товарних експертиз ОРТПП за час виконання ОСОБА_1 нижчеоплачуваної роботи.

- стягнути з Одеської регіональної торгово-промислової палати на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Матеріали позову суддя отримала 15.11.2022 року.

Ухвалою суду від 21.11.2022 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 01.12.2022 року.

Зазначену заяву про усунення недоліків суддя отримала 02.12.2022 року.

Ухвалою суду від 02.12.2022 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

26.12.2022 року від представника Одеської регіональної торгово-промислової Палати на адресу суду поштою надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.(а.с.89-96)

10.01.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Семенова Н.С. через підсистему «Електроний суд» надала відповідь на відзив.

21.02.2023 року від представника відповідача надійшли заперечення, в яких просили відмовити у задоволенні позову, а також до заперечень було додано «Представление о досрочном прекращении полномочий Нестеренко А.Н.» без дати, а також надійщли письмові пояснення.

Ухвалою суду від 20.03.2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до судового розгляду по суті.

03.05.2023 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

03.05.2023 року від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо недопустимості наданого відповідачем доказом під назвою «представление о досрочном прекращении полномочий Нестеренко А.Н.»

11.05.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

11.05.2023 року від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких просили відмовити у задоволенні позову.

Також 11.05.2023 року від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, оскільки даний спір на їх думку не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, в обґрунтування якої зазначено, що відповідно до п. 1.1. статуту Одеської регіональної торгово-промислової палати, остання є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, що об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання в регіоні діяльності Палати, з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торгівельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності у своєму регіоні, всебічному розвитку всіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торгівельних зв`язків між підприємцями України та підприємцями зарубіжних країн, а також з метою представництва інтересів підприємств і організацій членів Палати у відносинах з місцевими органами виконавчої влади. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами. Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Таким чином, при визначенні юрисдикції подібних спорів Верховний Суд насамперед звертає увагу на те, чи пов`язане те чи інше рішення щодо припинення повноважень посадової особи з реалізацією засновником, акціонером, членом юридичної особи її права на управління такою юридичною особою. В межах даного спору члени Ради Палати, реалізуючи свої управлінські повноваження, визнали недоцільним подальше продовження роботи ОСОБА_1 на посаді Першого Віце-президента, у зв`язку з чим достроково припинили її повноваження. Верховним Судом прийнято цілий ряд постанов, де констатовано належність аналогічних спорів, де відповідачами були юридичні особи різних організаційно-правових форм, до юрисдикції господарських судів. Так, 09 лютого 2022р. Верховний Суд, переглядаючи справу № 344/13401/20 (провадження № 61-8857св21) за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Барвінок ІФ» про визнання незаконним наказу про припинення трудового договору (контракту) та зміну формулювання причини звільнення з роботи, прийняв постанову, якою рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року скасував, а провадження по справі закрив. При цьому, суд вказав, що спір у справі, що переглядається, пов`язаний з реалізацією загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку права на управління юридичною особою шляхом прийняття компетентним органом рішень про звільнення членів виконавчого органу, про обрання іншого складу органу управління, а предметом спору є поновлення права позивачки, наявні ознаки корпоративності спору сторін у цій справі та віднесення розгляду такого спору до господарської юрисдикції. Переглядаючи у касаційному порядку справу № 757/54635/20-ц (провадження № 61-19301св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду підтримав позицію суду апеляційної інстанції щодо належності спору до господарської юрисдикції. У межах цієї справи розглядався спір за позовом фізичної особи до Об`єднання «Спілка молочних підприємств України» про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників об`єднання, визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року апеляційні скарги Об`єднання «Спілка молочних підприємств України» та ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року скасовано; провадження у справі закрито, роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи віднесено законом до юрисдикції господарського суду. Ухвала апеляційного суду була мотивована тим, що незважаючи на посилання позивача на підстави, передбачені пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, та на порушення вимог статті 49-2 КЗпП України про попередження працівника за 2 місяці; про відсутність пропозиції працівнику, що звільняється, за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, іншої роботи, фактично позивач оспорює своє звільнення з інших підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб), оскільки в першу чергу позивач посилається саме на порушення процедури проведення зборів та прийняття рішення. Залишаючи без змін ухвалу суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав на те, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права. Отже, сфера застосування положень ч. 3 ст. 99 Цивільного кодексу України про припинення повноважень посадових осіб як самих по собі, так і в їх взаємозв`язку з положеннями пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, не обмежується лише діяльністю господарських товариств та поширюється на будь-які спори, в яких відповідний орган, приймаючи рішення про припинення повноважень посадових осіб, реалізує свої повноваження на управління юридичною особою. При цьому, всі зазначені спори належать до юрисдикції господарських судів та підлягають розгляду саме за правилами господарського судочинства. Більше того, суд, встановивши, що в тому чи іншому конкретному випадку мало місце саме припинення повноважень посадової особи може не погодитись з вказаними роботодавцем підставами звільнення, самостійно оцінити фактичні обставини справи та застосувати до правовідносин сторін те правове регулювання, що відповідає їх змісту (ч. 3 ст. 99 Цивільного кодексу України, п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України). Частково повторюючи попередні доводи, слід зазначити, що члени Ради Палати (які водночас є членами Палати), достроково припиняючи повноваження ОСОБА_1 на виборній посаді Першого Віце-президента, реалізували саме свої управлінські повноваження і керувалися при цьому, насамперед, положеннями статуту Відповідача. Саме тому вважає, що вимоги Позивачки про визнання незаконним та скасування рішення Ради Одеської регіональної торгово-промислової палати, оформленого протоколом № 5 від 05 жовтня 2022р., так само як і інші (похідні від первісної) позовні вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

17.05.2023 року від представника позивача надійшли заперечення на заяву про закриття провадження у справі, в яких просили відмовити у задоволенні вказаної заяви, обґрунтовуючи тим, що Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів. До юрисдикції господарського суду за пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України належать спори, в яких позивач, відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого відсторонення або звільнення (припинення повноважень). За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору (контракту) з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (постанова Великої палати Верховного суду 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18). Тобто для того, щоб визначити за правилами якого судочинства має розглядатися ця справа, суд має з`ясувати підстави, з яких була звільнена ОСОБА_1 , перевірити їх відповідність законові та надати їм правову оцінку. Але без врахування всіх обставин справи №522/15542/22, які можна встановити виключно під час її розгляду по суті, це не є можливим. Юридичної кваліфікації підстав дострокового звільнення ОСОБА_1 під час такого звільнення та його оформлення Відповідачем надано не було. Підстави такого дострокового звільнення Відповідач пов`язував виключно з п.5.15.8 Статуту ОРТПП, згідно з якою Президент ОРТПП має право членів виборних органів подавати на затвердження Ради рішення про дострокове звільнення від обов`язків Першого віце-президента, віце-президентів і членів Президії. Правовідносини, які виникли між сторонами, взагалі не є корпоративними. Згідно зі статтею 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган товариства реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Керівник та інші члени виконавчого органу, здійснюючи управління товариством у межах правил, встановлених статутними документами, зобов`язані діяти виключно в інтересах товариства та його учасників (абз. 3 підп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України). Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, аналогічні спори, пов`язані з поновленням на виборній посаді достроково звільнених членів виконавчих органів торгово-промислових палат України, розглядалися за правилами саме цивільного судочинства.

У судове засідання 18.05.2023 року з`явився позивач, представник позивача адвокат Семенова Н.С. та представник відповідача адвокат Логовський В.В.

Представник відповідача адвокат Логовський В.В. у судовому засіданні заяву про закриття провадження у справі підтримав з викладених в ній підстав, просив задовольнити.

Представник позивача адвокат Семенова Н.С. у судовому засіданні заперечували щодо закриття провадження у справі, з викладених у своїх запереченнях підстав, просила відмовити у задоволенні.

Позивачка у судовому засіданні підтримала свого представника, зазначивши на здійснення відповідачем тиску відносно неї , змушування написання її майже щоденно з будь-якого приводу пояснень, також просила відмовити у задоволенні заяви про закриття провадження у справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши учасників справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04,§ 24).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

В даному випадку позивачка є фізичною особою, яка звернулась до суду за захистом своїх порушених трудових прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 2 ГК України унормовано, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ГПК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України а також ст. 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору (контракту) з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (постанова Великої палати Верховного суду 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18).

Відповідно до п. 1.1. статуту Одеської регіональної торгово-промислової палати, остання є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, що об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання в регіоні діяльності Палати, з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торгівельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності у своєму регіоні, всебічному розвитку всіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торгівельних зв`язків між підприємцями України та підприємцями зарубіжних країн, а також з метою представництва інтересів підприємств і організацій членів Палати у відносинах з місцевими органами виконавчої влади.

Згідно п. 4.1.-4.2. статуту ОРТПП, юридичні особи, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадяни України, що зареєстровані як підприємці, та їх об`єднання, вступаючи в члени Одеської торгово-промислової палати, одночасно набувають членство в ТПП України. Для прийняття в члени Палати суб`єкт підприємницької діяльності подає до ОРТПП заяву та копію свідоцтва про державну реєстрацію. Прийняття до членів Палати здійснюється Президією Палати з подальшим повідомленням Президії ТПП України, членство у Палаті наступає з моменту сплати членського і вступного внесків.

Пунктом 5.1. статуту Відповідача передбачено, що керівними органами Палати є:

- Загальні збори членів Палати;

- Рада Палати;

- Президія Палати;

- Президент Палати.

Загальні збори членів Палати є вищим керівним органом Палати.

Водночас, згідно з п. 5.6.1.-5.6.2. зазначеного статуту, в період між Загальними зборами ОРТПП загальне керівництво діяльністю Палати здійснює Рада, яка обирається Загальними зборами на 5-річний строк. Кількість членів Ради визначаються Загальними зборами. В керівні органи ОРТПП можуть бути обрані співробітники Палати, які пропрацювали не менше 5 років, керівники підприємств, що є членами Палати не менше 5 років.

До складу Ради Палати за посадами входять Президент Палати, який водночас є Головою Ради, перший віце-президент, віце-президенти. У разі вибуття члена Ради Палати у період між Загальними зборами до Ради Палати замість вибулого обирається інший член Ради шляхом письмового опитування членів Палати.

Для того, щоб визначити за правилами якого судочинства має розглядатися ця справа, суд має з`ясувати підстави, з яких була звільнена ОСОБА_1 , перевірити їх відповідність законові та надати їм правову оцінку, але без врахування всіх обставин справи, які можна встановити виключно під час її розгляду по суті, це не є можливим.

Так, як вбачається з матеріалів справи, посилання відповідачем на дострокове звільнення ОСОБА_1 за ст. 99 ЦК України, ані за будь-якою статтею КЗпП України, ані з будь-якою іншою правовою підставою в наданих наказах про звільнення не вбачається. Юридичної кваліфікації підстав дострокового звільнення ОСОБА_1 під час такого звільнення та його оформлення Відповідачем надано не зазначено

Як зазначив Пленум Верховного суду України в своїй постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 «При розгляді справ про поновлення на роботі» судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення».

За частиною четвертою статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, яка надає право загальним зборам товариства в будь-який час припинити повноваження виконавчого органу.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним (абз. 4 п. 3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010).

Статтею 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» встановлено, що повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу.

Правовідносини, які виникли між сторонами, взагалі не є корпоративними.

Згідно зі статтею 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган товариства реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Керівник та інші члени виконавчого органу, здійснюючи управління товариством у межах правил, встановлених статутними документами, зобов`язані діяти виключно в інтересах товариства та його учасників

Крім того, члени ради ОРТПП, які одночасно є членами ОРТПП, не є носіями корпоративних прав.

Так, згідно зі ст. 167 ГК України в редакції, що діяла на дату дострокового звільнення Позивачки, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно з Законом України «Про торгово-промислові палати України» торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

Торгово-промислова палата може займатися підприємницькою діяльністю лише в тому обсязі, в якому це необхідно для виконання її статутних завдань. Одержаний нею прибуток не розподіляється між членами торгово-промислової палати, а спрямовується на виконання її статутних завдань.

Торгово-промислові палати створюються за принципом добровільного об`єднання їх засновників. Принцип добровільного об`єднання підприємців у торгово-промислову палату полягає у праві вибору входити або не входити до її складу.

Членами торгово-промислової палати можуть бути лише юридичні особи, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадяни України, зареєстровані як підприємці, та їх об`єднання.

Торгово-промислові палати можуть мати у власності будівлі, споруди, устаткування, транспортні засоби, кошти, цінні папери та інше майно, необхідне для здійснення статутних завдань.

Джерелами формування майна торгово-промислових палат є вступні та членські внески, прибуток від господарської діяльності торгово-промислових палат, створених ними підприємств та інших організацій, інші доходи та надходження, отримання яких не суперечить законодавству України.

Майно торгово-промислових палат використовується для забезпечення їх статутної діяльності.

У разі виходу або виключення відповідно до статуту із складу членів торгово-промислової палати сплачені членські внески не повертаються і претензії на частину майна торгово-промислової палати не задовольняються. Майно та кошти торгово-промислової палати у разі виходу або виключення із складу її членів поділу не підлягає.

Згідно з Державним класифікатором України ДК 02:2004 «Класифікація організаційно-правових форм господарювання», затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.05.2004 року №97 «Про затвердження національних стандартів України, державних класифікаторів України, національних змін до міждержавних стандартів, внесення зміни до наказу Держспоживстандарту України від 31 березня 2004 р. № 59 та скасування нормативних документів», торгово-промислова палата віднесена до інших саморегулівних організацій і є непідприємницьким товариством поряд з органами адвокатського самоврядування, органами суддівського самоврядування, Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, Аудиторською палатою України тощо.

Тобто ОРТПП є непідприємницьким товариством, яке не має статутного капіталу, здійснює свою діяльність не для отримання прибутку та функціонує за рахунок членських внесків, пожертв та інших джерел фінансування.

Головним критерієм, що дозволяє відносити товариства до корпорацій виступає наявність в їх учасників корпоративних прав та, відповідно, виникнення корпоративних відносин за їх участю. Якщо вони є, то матиме місце організація з корпоративним устроєм, а якщо цих прав в учасників не має, то й організація не буде вважатися корпорацією.

Отже, корпораціями є товариства, у яких статутний капітал поділений на частки, учасники мають право на частину прибутку товариства та на участь в управлінні ним. Якщо деякі з наведених прав в учасників товариств відсутні, такі товариства не є корпораціями.

Виходячи з викладеного, членські права учасників ОРТПП не можуть ототожнюватись з корпоративними правами, які виникають у учасників підприємницьких товариств, що взагалі виключає можливість застосування під час звільнення члену виконавчого органу ч. 3 ст. 99 ЦК України.

Так, Постановою Верховного суду (Касаційного цивільного суду) від 30.01.2019 року у справі №757/40835/15-ц позовні вимоги позивачки до Торгово-промислової палати України про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди було задоволено частково. Визнано незаконним наказ Торгово-промислової палати України від 19 травня 2015 року № 50 л, викладений в редакції наказу від 29 березня 2016 року № 33-л, про звільнення позивачки з посади віце-президента Торгово-промислової палати України з 19 травня 2015 року.

В даній справі позивачку достроково було звільнено з виборної посади віце-президента ТПП України без будь-якої юридичної кваліфікації підстав звільнення, та вказана справа розглянута в порядку цивільного судочинства.

Також судами цивільної юрисдикції розглядалася справа № 344/13738/15-ц за позовом колишнього президента Івано-Франківської регіональної ТПП про поновлення його на посаді президента указаної палати, з якої його було звільнено достроково на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України. Розгляд справи було завершено ухваленням Касаційним Верховним судом постанови від 23.01.2018 року. Також суд зауважує, що дане клопотання відповідач подав не разом з відзивом, а лише після закриття судом підготовчого провадження із призначенням справи до судового розгляду по суті.

Отже, на підставі викладеного суд погоджується з позицією представника позивача та вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, є цивільно-правовими та підлягають розгляду саме в порядку цивільного судочинства.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача з приводу закриття провадження у справі.

Керуючись положеннями ст.ст.1, 3, 4, 10-13, 19, 43, 49, 89, 247, п.1 ч.1 ст.255, 258, 260-261, 263, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника Одеської регіональної торгово-промислової Палати про закриття провадження у справі.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Заперечення на ухвалу суду що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали суду складено 23.05.2023р..

Суддя Домусчі Л.В.