У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

справа № 285/3263/23

провадження у справі № 2-о/0285/92/23

30 травня 2023 року м. Звягель

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О., розглянувши матеріали

заяви ОСОБА_1

заінтересована особа: Головне Управління Пенсійного фонду Житомирської області

про встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИЛА:

Заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт належності їй диплому про закінчення Кам`янець-Подільського державного педагогічного інституту та трудової книжки з метою підтвердження необхідного страхового стажу для отримання пенсії. Зазначила, що у зв`язку із різним написанням її імені російською та українською мовами у вказаних документах та паспорті, Головним Управлінням Пенсійного фонду Житомирської області їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком і не враховано періоди навчання та трудової діяльності в страховий стаж.

Розглянувши подану заяву, приходжу до наступного висновку.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення ч.1 ст.293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження.

В Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наголошено, що заява про встановлення факту належності трудової книжки, диплому особі прізвище, ім`я, по батькові якої, зазначені в даних документах, не збігаються з її ім`ям, по батькові, прізвищем, вказаними у паспорті, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому розділом ІV ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.

Аналіз змісту поданої заяви свідчить про те, що заявниця по суті просить встановити факт тотожності особи, а саме, що « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_1 » є однією і тією ж особою, що суперечить вимогам ст.315 ЦПК України. Наведене виключає можливість розгляду заяви про встановлення факту тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах, в порядку цивільного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження в справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Звертаю увагу на те, що у разі безпідставної відмови пенсійного органу у призначенні та виплати пенсії заявниці, зокрема з підстав різного написання її імені у документах, вона має право оскаржити такі дії в адміністративномупорядку.

Таким чином, приходжу до висновку, що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому підстав для прийняття заяви до розгляду в окремому провадженні немає і відкриття провадження є неможливим.

Керуючись статтями 186, 258, 260, 354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя О. О. Літвин