Постанова

Іменем України

12 липня 2023 року

м. Київ

справа № 686/6715/22

провадження № 61-2182св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2022 року у складі судді Мазурок О. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 січня 2023 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 735 000 000 000,00 грн, завданої невиконанням судового рішення від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, 28 лютого 2022 року.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки, проте вказане рішення суду станом на теперішній час не виконано, внаслідок чого йому 28 лютого 2022 року завдано моральної шкоди.

Вважає, що вказана постанова залишається невиконаною з вини посадових і службових осіб відповідача, є триваючим правопорушенням та продовжуваним деліктом. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист.

Посилаючись на те, що оцінений ним розмір моральної шкоди у сімсот тридцять п`ять мільярдів гривень є достатнім покриттям його порушених прав та моральних страждань, ОСОБА_1 просив суд стягнути вказаний розмір моральної шкоди з Держави Україна за 28 лютого 2022 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 14 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 14 червня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення

ОСОБА_1 про розгляд справи 14 червня 2022 року, а тому суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивача, який не був належим чином повідомлений про час та дату розгляду справ, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції врахував, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 05 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року у справі № 686/8422/20, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510,00 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок невиконання судового рішення у справі № 2270/14181/11 - 28 лютого 2022 року, апеляційний суд відхилив доводи позивача про наявність правових підстав для задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У лютому 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 червня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 січня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, провадження № 61?2846св21, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, провадження № 61-19019св21, від 08 червня

2022 року у справі № 686/4032/21, провадження № 61-19006св21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій встановили факт невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11, проте відмовили в задоволенні позову, не врахувавши, що для деліктних зобов`язань по виконанню рішення суду, винесеного іменем України, доведення вини особи не має значення, а важливим є факт його фактичного виконання у визначений Законом строк.

Суди попередніх інстанцій не врахували, що можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено тією чи іншою нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Вважає, що право позивача на відшкодування моральної шкоди гарантоване частиною першою статті 23 ЦК України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і встановлене судовими преюдиційними рішеннями щодо спірних тотожних правовідносин.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Зазначає, що Кабінет Міністрів України є колегіальним органом, проте позивач не зазначив, яким саме органом порушено його право. Також матеріали справи не містять доказів заподіяння Державою Україна в особі Кабінету Міністрів України позивачу моральної шкоди внаслідок невиконання судового рішення.

Крім того, частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом, і рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/8422/20 ОСОБА_1 вже присуджено компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 510 грн, постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у справі №686/13784/21 - у розмірі 300,00 грн, а рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 травня 2021 року у справі № 686/4032/21 - у розмірі 500,00 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі

№ 2270/14181/11 зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.

На підставі цього рішення 11 червня 2012 року суд видав виконавчий лист

№ 2270/14181/11, який перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області (виконавче провадження № 33223826).

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2012 року замінено у виконавчому проваджені № 33223826 боржника Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

На теперішній час рішення суду не виконано.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 05 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року у справі № 686/8422/20, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510,00 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою та підстав для її скасування немає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За положеннями статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня

2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) вказала, що необхідною умовою для притягнення Держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду

від 29 квітня 2021 року у справі № 405/500/18 (провадження № 61-14498св20), зазначено, що лише факт тривалого невиконання рішення суду та дії/бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням/несвоєчасним виконанням рішення суду та завданою шкодою.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постановах

від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 дійшов висновку про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.

При цьому саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій органу Державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб Державної виконавчої служби та завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди незаконністю дій чи бездіяльністю Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України.

Інших доказів завдання моральної шкоди та обставин її завдання внаслідок протиправного рішення, дії або бездіяльності саме Держави Україна через орган державної влади - Кабінет Міністрів України, визначений відповідачем у даній справі, позивачем суду не надано.

Твердження заявника про те, що доводи завдання йому душевних страждань повинен довести (спростувати) завдавач шкоди, а не він, суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18), підстав від відступу від яких колегія суддів не вбачає.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд правильно встановив обставини справи, дослідив докази й надав їм належну оцінку, враховуючи зазначені положення закону, обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено заподіяння йому відповідачем моральної шкоди внаслідок невиконання судового рішення у справі № 2270/14181/11 у зазначений в позові період - 28 лютого 2022 року.

Враховуючи, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди незаконністю дій чи бездіяльністю саме Кабінетом Міністрів України, що не пов`язані із здійсненням правосуддя, апеляційний суд дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення на його користь моральної шкоди.

Верховний Суд переконаний, що заявлені до відповідача вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 735 млрд грн за невиконання судового рішення у справі № 2270/14181/11, є відвертим зловживанням правом, що згідно зі статтею 13 ЦПК України свідчить про використання позивачем свого права не за призначенням, ця норма права відповідає вимогам чіткості, зрозумілості, однозначності, є передбачуваною щодо юридичних наслідків застосування. Крім того, доведено, що ОСОБА_1 у вказаний період подав до суду велику кількість аналогічних позовів про відшкодування моральної шкоди за невиконання того самого судового рішення у справі № 2270/14181/11 протягом різних незначних переодів часу. Це є підставою для відмови в позові.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 травня 2023 року у справі № 686/8978/22 (провадження № 61-4173св23),

від 12 червня 2023 рокуу справі № 686/7245/22 (провадження

№ 61-2174св23).

Посилання у касаційній скарзі на різну судову практику Верховного Суду у цій категорії справ є безпідставними, оскільки не підлягає сумніву, що для доведення позову про відшкодування шкоди позивач має довести наявність складових цивільно-правової відповідальності і у конкретній справі процес доказування, а отже, і правозастосування, буде різним.

Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі

№ 686/8422/20, провадження № 61?2846св21, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, провадження № 61-19019св21, від 08 червня

2022 року у справі № 686/4032/21, провадження № 61-19006св21, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

У зв`язку з цим відхиляються й доводи касаційної скарги щодо посилання на статтю 6 Конвенції, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, практику ЄСПЛ, як такі, що не свідчать про незаконність судових рішень у цій справі.

Рішення суду першої інстанції судом касаційної інстанції не переглядається, оскільки скасоване судом апеляційної інстанції.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційного суду, оскільки у цілому зводяться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:Н. Ю. Сакара
О. В. Білоконь
О. М. Осіян