Справа № 309/3767/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

за участю секретаря ЗУБАШКОВА М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 309/3767/18 за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 , до Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області та ОСОБА_3 про скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право власності, державної реєстрації речового права та визнання права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хустського районного суду від 23 листопада 2021 року, повний текст якого складений 3 грудня 2021 року, головуюча суддя Волощук О.Я.,-

встановив:

13.12.2018 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяла уповноважена на це опікуном ОСОБА_2 адвокат Дубчак Н.С., пред`явив зазначений позов до Вишківської селищної ради Хустського району та ОСОБА_3 мотивуючи таким.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28.10.2016 у справі № 309/4865/14-ц визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено його рідну сестру ОСОБА_2 опікуном.

Рішенням Хустського районного суду від 19.02.2018, що набрало законної сили 30.08.2018, визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 29.10.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. за реєстровим № 2789, та скасовано державну реєстрацію права власності.

З метою реконструкції житлового будинку ОСОБА_2 діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулася до архітектурно-будівельної інспекції для з`ясування порядку проведення реконструкції будинку та обсягу необхідних для цього документів, після чого з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо про те, що земельна ділянка, на якій розташований будинок, належить ОСОБА_3 .

З`ясувалося, що рішенням Вишківської селищної ради від 10.02.2012 № 35 ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо надання безкоштовно у власність земельної ділянки площею 0,1437 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Вишківської селищної ради 10.07.2013 № 192 були внесені зміни до рішення від 10.02.2012 № 35, його було викладено в такій редакції: «… надано дозвіл громадянинові ОСОБА_3 , мешканцю АДРЕСА_2 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1437 га за рахунок земель Вишківської селищної ради для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ».

Рішенням Вишківської селищної ради від 29.12.2014 № 543 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність громадянинові ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1437 га, кадастровий номер :01:005:0135, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та передано ОСОБА_3 земельну ділянку безоплатно у власність.

Із заявою про надання у власність земельної ділянки ОСОБА_3 звертався до органу місцевого самоврядування саме як власник житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.10.2015 державним реєстратором Хустського районного управління юстиції прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 25497998 та видано свідоцтво про право власності від 22.10.2015 № 46135911 на ім`я ОСОБА_3 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0135 за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що про існування оскаржуваних рішень Вишківської селищної ради позивачу стало відомо лише після їх отримання наприкінці жовтня 2018 року, строк на їх оскарження пропущений з поважних причин і його слід поновити.

Вищевказані рішення Вишківської селищної ради та правовстановлюючі документи на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , видані на ім`я ОСОБА_3 незаконні та підлягають скасуванню.

Не маючи права власності на житловий будинок, договір купівлі-продажу якого був визнаний недійсним, ОСОБА_3 не має й правових підстав для оформлення на своє ім`я права власності на належну до будинку земельну ділянку.

Крім того, виготовлена для ОСОБА_3 технічна документація із землеустрою щодо спірної земельної ділянки не відповідає встановленим для цього вимогам, зокрема, не містить підписів уповноважених осіб щодо засвідчення та погодження меж земельної ділянки, не містить обов`язкових елементів фіксації координат ділянки тощо.

Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК країни та ЗК України щодо порядку набуття права власності на земельну ділянку та щодо захисту права власності на землю, позивач ОСОБА_1 просив:

визнати недійсними та скасувати рішення Вишківської селищної ради:

11 сесії 6 скликання від 10.02.2012 № 35,

23 сесії 6 скликання від 10.07.2013 № 192 і

34 сесії 6 скликання від 29.12.2014 № 543;

скасувати:

свідоцтво про право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , видане 22.10.2015 реєстраційною службою Хустського районного управління юстиції;

державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0135 за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 , номер запису про право власності 11713940 від 22.10.2015, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.10.2015 № 25497998;

визнати за ним право власності на земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 53, кадастровий номер :01:005:0135, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснити державну реєстрацію за ним права власності.

Рішенням Хустського районного суду від 23.11.2021 позов задоволено частково:

поновлено ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом;

визнано недійсними та скасовано рішення Вишківської селищної ради:

11 сесії 6 скликання від 10.02.2012 № 35,

23 сесії 6 скликання від 10.07.2013 № 192 і

34 сесії 6 скликання від 29.12.2014 № 543;

скасовано:

свідоцтво про право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , видане 22.10.2015 реєстраційною службою Хустського районного управління юстиції;

державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0135 за адресою: АДРЕСА_1 .

В інших вимогах позову відмовлено.

Стягнуто із Вишківської селищної ради та ОСОБА_3 по 1057,00 грн судового збору на користь позивача.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що на момент передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 вона належала Вишківській селищній раді, проте, зважаючи на принцип цілісності земельної ділянки і розташованого на ній об`єкта нерухомості, беручи до уваги, що ОСОБА_1 є спадкоємцем житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, що перебувала в користуванні у спадкодавця, саме позивач має право на цю належну до будинку ділянку, яка свого часу неправомірно вибула з його володіння, а набуття права власності на цю ділянку відповідачем ОСОБА_3 порушує майнові права позивача. Строк звернення до суду пропущений із поважних причин, порушене право позивача підлягає захисту. Для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку наразі підстав немає.

Відповідач ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Перегінець О.Г., оскаржив рішення суду в частині задоволення позову як незаконне та необґрунтоване. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого.

На момент укладення договору, що був потім визнаний недійсним, ОСОБА_1 володів будинком, проте, не мав стосунку до земельної ділянки площею 0,1437 га. У земельно-кадастровій книзі зазначена не та особа спадкодавця (матері позивача), за якою успадкував будинок ОСОБА_1 (зазначена « ОСОБА_4 », тоді як мати позивача за документами « ОСОБА_5 »), назви вулиці немає, розмір земельних ділянок не збігається, доказів надання землі спадкодавцю ОСОБА_4 теж немає.

На момент передачі землі ОСОБА_3 земельна ділянка належала Вишківській сільраді, яка нею розпорядилася.

За правилами, встановленими ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, право може переходити на земельну ділянку у конкретних розмірах, тоді як таких щодо ділянки, на якій був розташований будинок позивача, не було, ділянка не була сформована як об`єкт права власності.

Відтак спірна ділянка не ввійшла до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 .

Відповідач не набув ділянку протиправно, доказів вчинення ним протиправних дій немає.

Суд єдиним доказом у спорі визнав довідку Держкомзему від 26.10.2011 № 2816 щодо належної до будинку земельної ділянки, проте, така довідка не була долучена до справи, не досліджувалася судом і позивач на неї не посилався.

Відповідач просить скасувати рішення суду та відмовити в позові.

Позивач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, у відзиві на апеляцію ОСОБА_2 діючи в інтересах ОСОБА_1 як опікун, від імені та в інтересах якої, своєю чергою, на цій стадії процесу діяв адвокат Аннишинець М.В., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що суд першої інстанції правильно застосував у справі норми матеріального права, які відповідають суті спору та фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката Аннишинця М.В., який на цій стадії процесу діє як представник позивача ОСОБА_1 та його опікуна ОСОБА_2 і апеляцію підтримав, представників: відповідача ОСОБА_3 адвоката Перегінець О.Г., яка скаргу не визнала, відповідача Вишківської селищної ради Канчій Р.М., яка вирішення спору залишила на розсуд суду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи учасників процесу, оцінивши докази в сукупності суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не робить висновків щодо судового рішення по суті в неоскарженій частині та бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 2, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13-16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;

кожна сторона на свій розсуд розпоряджається цивільними та процесуальними правами, реалізує право на судовий захист, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання;

за загальним правилом обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі з урахуванням документів і матеріалів, отриманих на стадії апеляційного розгляду справи, встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України, ЗК України та іншого законодавства щодо права власності, права землекористування та захисту цих прав у редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 05.12.2014 Виконкомом Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області (а.с. 35 т. 1).

ОСОБА_1 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 15 т. 1).

За даними «Земельно-кадастрової книги земельних ділянок, наданих у власність та користування громадянам на території Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області. 1993 р.» за ОСОБА_4 щонайменше з 1992 року обліковувалася за житловим будинком АДРЕСА_1 земельна ділянка площею, що зазначена в різних графах як 0,10 га і як 0,15 га (а.с. 37 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла (а.с. 87, 88 т. 2).

08.12.2010 державний нотаріус Хустської державної нотаріальної контори Турчин В.Ф. видав у спадковій справі № 453/2010 ОСОБА_1 за реєстровим № 1-1805 Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_4 , спадщина складалася з житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці, площа якої не встановлена (а.с. 86 т. 2).

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. 29.10.2011 за реєстровим № 2789, ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 за інвентаризаційною вартістю у 20072,00 грн житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 30, 31 т. 1).

За змістом указаного договору:

ОСОБА_1 є власником будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Хустською державною нотаріальною конторою 08.12.2010 за реєстровим № 1-1805 і зареєстрованого в Хустському державному підприємстві технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 902, реєстраційний номер майна 31819523 (п.п. 1, 2, 3);

згідно довідки про правовий статус земельної ділянки, виданої міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Хуст і Хустському районі Закарпатської області від 26.10.2011 за № 2816, площа прилеглої земельної ділянки становить 0,1437 га, кадастровий номер: :01:005:0420 (п. 1);

ОСОБА_1 отримав право довічного проживання у будинку (п. 8).

Довідка міськрайонного управління Держкомзему у м. Хуст і Хустському районі Закарпатської області від 26.10.2011 за № 2816 про визначення кадастрового номера земельної ділянки на час розгляду справи була в ній відсутня, її копії були отримані від сторін на стадії апеляційного розгляду справи (а.с. 169 «б», 172 «в» т. 2). У довідці зазначено, що вона видана ОСОБА_1 ; площа земельної ділянки 0,1437 га, кадастровий номер ділянки :01:005:0420; адреса: АДРЕСА_1 ; підстава рішення № 36 05-ї сесії 06-го скликання; дата 21.04.2011; цільове призначення ОЖБ.

Доказів державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на належну до житлового будинку АДРЕСА_1 земельну ділянку в справі немає.

Діючи як власник житлового будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи своє право на отримання у власність належної до будинку земельної ділянки ОСОБА_3 26.01.2012 подав до Вишківської селищної ради заяву про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,1437 га для обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд за цією адресою, для чого разом з іншими документами подав і копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2011 (а.с. 26 т. 1).

Рішенням 11 сесії 6 скликання Вишківської селищної ради від 10.02.2012 № 35 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо надання безкоштовно у власність земельної ділянки площею 0,1437 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23 т. 1).

Рішенням Вишківської селищної ради 10.07.2013 № 192 були внесені зміни до рішення від 10.02.2012 № 35, його було викладено в такій редакції: «… надати дозвіл громадянинові ОСОБА_3 , мешканцю АДРЕСА_2 , на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1437 га за рахунок земель Вишківської селищної ради для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 » (а.с. 24 т. 1).

На замовлення ОСОБА_3 у січні 2014 року ТОВ «Моя Земля» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1437 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 208-244 т. 2).

Рішенням Вишківської селищної ради від 29.12.2014 № 543 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність громадянинові ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1437 га, кадастровий номер :01:005:0135, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та передано ОСОБА_3 земельну ділянку безоплатно у власність (а.с. 25 т. 1).

22.10.2015 державний реєстратор реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції Закарпатської області Горщар М.В. видав ОСОБА_3 . Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 46135911, на земельну ділянку площею 0,1437 га, кадастровий номер :01:005:0135, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 і призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), копії якого не було в справі на час її розгляду судом першої інстанції і яка була надана апеляційному суду стороною відповідача ОСОБА_3 (а.с. 246 «а» т. 2 та ін.).

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0135 було зареєстроване за ОСОБА_3 . 22.10.2015 державним реєстратором Горщаром М.В. на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.10.2015, індексний номер 46135911, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 22.10.2015, індексний номер 25497998, номер запису про право власності 11713940, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 53 (а.с. 27 т. 1 та ін.).

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28.10.2016 у справі № 309/4865/14-ц за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи відділ охорони здоров`я Хустської РДА в особі психо-наркологічного відділення Хустської районної лікарні, Вишківська селищна рада, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено його рідну сестру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном над недієздатним ОСОБА_1 (а.с. 16-17 т. 1, посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/62337653).

Рішенням Хустського районного суду від 19.02.2018 у справі № 309/3196/15-ц за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 30.08.2018, визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 29.10.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П., зареєстрований у реєстрі за № 2789, та скасовано державну реєстрацію права власності (а.с. 18-20 т. 1, https://reyestr.court.gov.ua/Review/72738326, https://reyestr.court.gov.ua/Review/76333938).

Листом від 16.03.2023 № 9-7-0.2-990/2-23 ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області інформувало апеляційний суд, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельна ділянка площею 0,1437 га з кадастровим номером :01:005:0135 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована в Державному земельному кадастрі за ОСОБА_3 , тоді як відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:005:0420 у кадастрі відсутні.

Під час апеляційного розгляду справи представники всіх сторін визнали, що попри різні на різний час кадастрові номери земельної ділянки у справі йдеться про одну й ту саму земельну ділянку площею 0,1437 га, належну до житлового будинку АДРЕСА_1 і іншої належної до цього будинку ділянки немає. Наявність кадастрового номера :01:005:0420 могла пояснюватися необхідністю такого на час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, а в подальшому з реєстрацією земельної ділянки та оформленням ОСОБА_3 прав на неї кадастровий номер змінився на :01:005:0135 і попереднього номера в кадастрі немає.

Будь-яких інших, окрім наявних, відомостей про кадастровий номер :01:005:0420, технічної документації із землеустрою щодо цієї ділянки тощо апеляційному суду не було надано, у Державному земельному кадастрі відомості про реєстрацію ділянки з таким кадастровим номером відсутні.

За змістом положень ст. 181 ч. 1, ст.ст. 373, 375, 381 ЦК України, ст.ст. 38, 40 ЗК України, інших норм законодавства, кожен житловий будинок вимагає необхідної для його обслуговування окремої земельної ділянки; земельна ділянка разом із розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями (садиба) є у розумінні закону нерухомою річчю (нерухомим майном), є об`єктом права власності, за загальним правилом у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба.

Норми ЦК України та ЗК України щодо переходу права на земельну ділянку, надану в користування, у зв`язку з набуттям права власності на розташовану на цій ділянці будівлю станом на час укладення 29.10.2011 договору купівлі-продажу житлового будинку передбачали:

до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст. 377 ч. 1 ЦК України);

розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків) (ст. 377 ч. 2 ЦК України);

у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти;

до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ст. 120 ч. 1 ЗК України);

якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ст. 120 ч. 2 ЗК України);

істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти (ст. 120 ч. 6 ЗК України).

Так само ці відносини були врегульовані нормами ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України і на день державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку (22.10.2015).

Тож будинок, належні до нього господарські будівлі і споруди та земельна ділянка, на якій вони розташовані і яка призначена для їх обслуговування, становлять єдине ціле, порушення такої цілісності тягне відповідні порушення у здійсненні права власності щодо відповідного майнового об`єкта (об`єктів).

З урахуванням змісту положень ст. 377 ч. 1 і ч. 2 ЦК України, ст. 120 ч. 1 і ч. 2, ст. 141 ч. 1 п. «е» ЗК України, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є самостійною підставою для припинення права користування земельною ділянкою та для переходу права користування нею до нового власника житлової нерухомості.

З огляду на встановлене та на зміст законодавства, що регулює спірні правовідносини, право власності набувається (переходить) на цілісний об`єкт нерухомості, який може складатися з кількох нерозривно пов`язаних між собою об`єктів, або на кілька самостійних об`єктів нерухомості, де право на земельну ділянку, на якій розташовані відповідні об`єкти, переходить відповідно до переходу права на ці об`єкти (слідує за цим правом). Особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття, оскільки власник будівлі, споруди має право на користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні зі ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку чи право користування земельною ділянкою у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

За таких умов реалізується принцип єдності правової долі об`єкта (об`єктів) нерухомого майна та земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Особливості державної реєстрації речових прав на житловий будинок, будівлю, споруду та на земельну ділянку як на окремі об`єкти нерухомого майна, а також правила реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі суті цих правовідносин не змінюють.

На час продажу розташованої по АДРЕСА_1 садиби ОСОБА_3 до неї належала земельна ділянка площею 0,1437 га з кадастровим номером :01:005:0420, тож ділянка була сформована як об`єкт цивільних прав, нерухома річ (зокрема, ст.ст. 177, 179, 181 ЦК України, ст. 79 ЗК України). Окрім цього, сам по собі факт наявності на відповідній ділянці вказаного будинку (садиби) задовго до його відчуження відповідає дійсним обставинам і ніким не заперечується, на час продажу будинку право власності на нього продавця, який був спадкоємцем нерухомого майна, було зареєстроване, право власності продавця на нерухоме майно, правомірність його реєстрації, оскільки не оспорювалися і протилежного не встановлено, презюмуються.

Відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку на час продажу садиби, а відтак належність ділянки територіальній громаді в особі Вишківської селищної ради, що сторонами не заперечується, не спростовує факту належності земельної ділянки до житлового будинку у складі садиби, правомірного користування ділянкою та переходу відповідно до закону та договору прав на неї разом із будинком до покупця.

Доводи апеляції, якими такі факти і обставини заперечуються, необґрунтовані, позаяк не враховують дійсних обставин справи. Питання спадкування нерухомого майна ОСОБА_1 , спадкової маси у контексті прав на належну до житлового будинку земельну ділянку значення в спорі не мають.

Відповідно до ст.ст. 13, 14, 41, 55 Конституції України, ст.ст. 11-16, 21, 316, 317, 319, 321, 325, 328, 373, 386, 393, 395, 396 ЦК України, ст.ст. 78, 79, 81, 90, 92, 95, 116, 118, 123, 152, 153, 155 ЗК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Закон № 1952-IV), інших пов`язаних норм законодавства станом як на час набуття ОСОБА_3 прав на земельну ділянку, так і на час пред`явлення ОСОБА_1 позову та на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій:

право власності на землю та право землекористування набуваються громадянами та реалізуються державою, органами місцевого самоврядування відповідно до закону;

етап надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є складовою процедури набуття особою права власності на земельну ділянку;

право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою із земель державної чи комунальної власності виникає внаслідок прийняття уповноваженим органом відповідного рішення, після документального оформлення та державної реєстрації речового права на земельну ділянку;

право приватної власності на землю та право землекористування вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом (презумпція правомірності набуття відповідного права);

правомірно набуте на земельну ділянку право власності або інше речове право, в тому числі, право користування, підлягає захисту;

ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності на землю (права землекористування) чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності, іншого речового права на майно або обмежена у їх здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом;

власник житлового будинку, власник земельної ділянки, на якій розташований будинок, землекористувач щодо такої ділянки управі вимагати захисту свого права від порушень, тож може судовим порядком вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, у тому числі, шляхом пред`явлення вимог про визнання незаконним, недійсним, скасування правового акта, що порушує право власності чи право користування майном, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації речового права.

Державна реєстрація права власності на земельну ділянку є похідною від договору купівлі-продажу житлового будинку та від рішень органу місцевого самоврядування, якими була здійснена процедура надання у власність земельної ділянки власнику придбаного будинку. За відсутності (припинення існування) правових підстав для набуття відповідного права державна реєстрація такого підлягає скасуванню за вимогою власника майна (власника іншого речового права щодо майна) з метою усунення неправомірних обмежень у здійсненні його права.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до норм законодавства державна реєстрація речового права як процедура є сукупністю ряду послідовних і нерозривно пов`язаних дій, юридичний факт державної реєстрації речового права є результатом послідовного вчинення таких дій, у разі заявлення вимоги про захист права, що порушується наявністю такого юридичного факту, належним способом захисту права та відповідним предметом є скасування саме державної реєстрації речового права як такої, безвідносно до елементів відповідної процедури. Особа, право якої порушене, не повинна і не може залежати від численних змін, уточнень законодавства щодо процедурних питань державної реєстрації речових прав, внаслідок їх запровадження, в тому числі, вже після пред`явлення позову, в ході тривалого судового процесу, які не є визначальними по суті.

За приписами Закону № 1952-IV в редакціях, чинних станом:

на 29.10.2011 (день купівлі-продажу житлового будинку):

записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними (ст. 26 ч.ч. 1, 2);

на 22.10.2015 (день державної реєстрації права власності на земельну ділянку):

записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ст. 26 ч.ч. 1, 2);

на 13.12.2018 (день пред`явлення позову):

записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав;

у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ст. 26 ч.ч. 1, 2);

на 23.11.2021 (день ухвалення рішення судом першої інстанції):

норми статті 26 були викладені в істотно іншій редакції, зокрема:

у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення …, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор … проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону (ч. 3);

на 21.06.2023 (день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції):

норми частини 3 статті 26 були викладені в новій редакції, зокрема:

у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення …, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються;

у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення …, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав (ч. 3).

Таким чином:

на день виникнення спірних правовідносин щодо власне державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку (22.10.2015) мета позову у вигляді скасування державної реєстрації речових прав досягалася задоволенням вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав;

на день пред`явлення позову, що розглядається (13.12.2018) його мета у вигляді скасування державної реєстрації речових прав досягалася задоволенням будь-якої з трьох вимог про скасування: рішення про державну реєстрацію прав, або документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, або записів про проведену державну реєстрацію прав і вимога про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, була заявлена;

на день ухвалення рішення судом першої інстанції (23.11.2021) мета позову у вигляді скасування державної реєстрації речових прав досягалася задоволенням будь-якої з трьох вимог: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, або про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, або про скасування державної реєстрації прав і вимоги про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, та державної реєстрації прав були заявлені;

на день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (21.06.2023) мета позову у вигляді скасування державної реєстрації речових прав досягалася задоволенням будь-якої з трьох вимог: скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, або про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, або про скасування державної реєстрації прав і вимоги про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, та державної реєстрації прав були заявлені.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (ст. 10 ч.ч. 1, 10 ЦПК України).

Конституцією України встановлено, що:

держава відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3);

в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8);

держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності (ст. 13);

органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19);

кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 16 ч. 2 п. 10 ЦК України);

суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 16 ч. 2 абз. 2 ЦК України);

суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 ч. 1 ЦК України, ст. 152 ч. 3 п. «г», ст. 155 ч. 1 ЗК України).

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до суду (вищенаведені норми закону, а також положення Закону № 1952-IV у редакціях, чинних на всі вищевказані дати (ст.ст. 30, 37)).

Виходячи з викладеного, правила єдності правової долі нерозривно пов`язаних об`єктів нерухомого майна (житлового будинку, належних до нього господарських будівель і споруд та земельної ділянки) у складі садиби рівною мірою поширюються як на продавця будинку (попереднього власника садиби), так і на його покупця (нового власника садиби). Зважаючи на визнання судом договору купівлі-продажу будинку недійсним перестали існувати й правові підстави для передачі Вишківською селищною радою відповідачу ОСОБА_3 саме і лише як власнику купленого будинку належної до будинку присадибної земельної ділянки у власність і підстави для набуття та оформлення ОСОБА_3 права власності на цю земельну ділянку. Набуття майнових прав за правочином, визнаним недійсним, не є правомірним, тоді як захисту підлягає лише законно набуте право.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, за загальним правилом у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ст. 216 ч. 1 ЦК України).

Позивач ОСОБА_1 як особа, право власності якої на житловий будинок підлягає поновленню включно з правом користування відповідною земельною ділянкою (право на володіння садибою), обґрунтовано поставив питання про усунення порушення його прав, а саме, про скасування, з урахуванням визнання правочину недійсним, необхідних відповідно до його правової позиції для захисту порушеного права рішень органу місцевого самоврядування, які в сукупності становлять єдину процедуру надання у власність відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки, свідоцтва про право власності на нерухоме майно як документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності, та державної реєстрації речового права, що поряд із іншими є прямо передбаченими законом на відповідний час способами захисту цивільних прав.

З тих підстав і в тих межах, у яких ОСОБА_3 оскаржив рішення суду першої інстанції, доводи апеляції не спростовують обґрунтованості та доведеності позову ОСОБА_1 в задоволеній частині вимог, як не спростовують і правильності по суті та законності рішення суду щодо задоволення відповідних вимог.

Поряд із цим, ухвалюючи рішення суд першої інстанції послався на документи, яких не було в справі і які ним не досліджувалися, чим порушив норми процесуального права та допустив явну неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, і ухвалив рішення про визнання недійсним правовстановлюючого документа за його відсутності в справі. Відповідні доводи апеляції заслуговують на увагу, водночас ця неповнота з`ясування обставин справи була усунута на стадії апеляційного розгляду справи та тягне, поряд із відповідною наведеною вище мотивацією, необхідність зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, підстав для скасування якого в оскарженій частині з відмовою в позові немає.

Відтак на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови апеляційного суду, а резолютивну частину рішення на підставі ст. 375 цього Кодексу залишити без змін.

Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст.. 375, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Хустського районного суду від 23 листопада 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови апеляційного суду.

Резолютивну частину рішення Хустського районного суду від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 19 липня 2023 року.

Судді