Справа № 462/2058/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Дзвінник Х.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Баб`як Ганна Ярославівна про стягнення боргу та визнання договору недійсним

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість у розмірі 20000 доларів США 00 центів, визнати недійсним договір купівлі-продажу 2/5 частин квартири АДРЕСА_1 від 26.10.2022, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Баб`як Г.Я. та зареєстрований в реєстрі № 738. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.12.2021 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, на підтвердження укладення якого відповідачем була написана розписка. Відповідно до умов розписки на відповідача покладався обов`язок повернути позивачу отримані грошові кошти у розмірі 20000 доларів США до 01 червня 2022 року. Однак після передачі позики та спливу вказаного терміну відповідач ОСОБА_2 взятого на себе обов`язку з повернення отриманих коштів не виконав. На неодноразові вимоги позивача щодо повернення позики останній не реагує. Також позивачем було встановлено, що ОСОБА_2 , достеменно знаючи, що він зобов`язаний повернути борг у термін до 01.06.2022, відчужив єдине належне йому майно, а саме 1/5 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2022, який посвідчений Приватним нотаріусом ЛМНО Баб`як Г.Я. та зареєстрований в реєстрі за №738, на користь своєї матері ОСОБА_4 . Таким чином ОСОБА_2 укладаючи зазначений договір в період часу, коли у нього виник обов`язок зі сплати боргу, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правом стосовно ОСОБА_3 , як кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Зазначений договір є фраудаторним та має бути визнаний судом недійсним. За наведених обставин, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.03.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачі у встановлений судом строк не надали до суду відзивів на позовну заяву, проте в матеріалах справи містяться заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 24.04.2023 про визнання позову.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічно наведеним у позовній заяві, просить позов задоволити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов в частині стягнення боргу визнав та вказав, що дійсно позичив у позивача 20 000 доларів США, які повинен був повернути до 01 червня 2022р., однак кошти станом на сьогодні не повернув. Щодо відчуження частки у квартирі пояснив, що не діяв не добросовісно по відношенню до позивача, оскільки відчужив свою частку у квартирі своїй мамі, яка в подальшому, вже будучи одноосібним власником квартири, позичила в іншої особи кошти, передавши квартиру в іпотеку.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Баб`як Г.Я. в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи виходить з наступного.

Судом встановлено, що 01.12.2021 ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 20000 доларів США від ОСОБА_3 , які зобов`язався повернути до 01.06.2022, що підтверджується розпискою /а.с. 9/.

Керуючись ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначила, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

По даний час відповідач ОСОБА_2 не повернув жодних коштів на виконання вимог вказаного договору позики, а тому ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань перед ОСОБА_3 .

Таким чином, вимога про стягнення боргу за договором позики від 01.12.2021 в заявленому позивачем розмірі у сумі 20000 доларів США підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу 2/5 частин квартири АДРЕСА_1 від 26.10.2022, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2022 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 2/5 частин квартири. Згідно договору ОСОБА_5 , ОСОБА_2 передали, а ОСОБА_4 прийняла у власність 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 /а.с. 10-13/. Згідно договору продаж майна вчинено за 437536 грн, які покупець сплатив продавцям до підписання цього договору.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.

Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено таке: «Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову. Як наголошував Верховний Суд України (постанови від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14, від 30 листопада 2016 року у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце».

Отже, у справах про оспорювання договору за позовом особи, яка не є його стороною, спершу потрібно встановити, яким чином договір порушує (зачіпає) її права та законні інтереси.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачі ОСОБА_2 та його батько ОСОБА_5 , відчужуючи належні їм частки у квартирі на користь матері відповідача ОСОБА_4 , були обізнані про зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 щодо настання строку повернення боргу, а тому могли передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики. Тому при складенні 26 жовтня 2022 року оспорюваного правочину воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, оскільки відповідачі залишились проживати та користуватись вказаною квартирою, після настання строку повернення боргу відчужили належні їм частки на користь члена сім`ї, а тому їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від можливого звернення стягнення.

За таких обставин, суд, з`ясувавши дійсні обставини та аналізуючи зібрані в справі докази, дійшов висновку, щовідповідачі, укладаючи договір купівлі-продажу 2/5 частин квартири на користь члена сім`ї діяли очевидно недобросовісно, а тому вбачає достатньо підстав для визнання такого договору недійсним як фраудаторного.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та оцінивши дійсні обставини справи, а також беручи до уваги визнання позову відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , суд вбачає підстави для задоволення позову.

В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача підлягає стягненню 6433,43 грн судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.76-81, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 20 000 (двадцять тисяч ) доларів США.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 2/5 частин квартири АДРЕСА_1 від 26.10.2022р., який посвідчений Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Баб`як Ганною Ярославівною за №738.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 6433 (шість тисяч чотириста тридцять три) грн 43 коп.

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний см. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Баб`як Ганна Ярославівна, адреса: м. Львів, вул. Кульпарківська, 3.

Повний текст рішення складено 29.05.2023.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал рішення міститься в матеріалах справи № 462/2058/23. Рішення не набрало законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: Постигач О.Б.