Справа № 348/649/22
№ 2/183/881/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Краснянської Д.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Богордчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , визначивши третьої особою орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Богордчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в якому просить:

- позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони являються батьками неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, шлюб між ними не укладався. Дитина з моменту народження проживає з позивачем та повністю перебуває на його утриманні. Відповідач бачилася з дитиною декілька разів на рік, а з 2015 року взагалі не бере участі у його вихованні та не спілкується з сином.

Мати дитини взагалі не бере участі в утриманні та вихованні дитини, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не займається всебічним культурним та духовним розвитком дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та не створює умов для отримання ним базової та додаткової освіти.

На даний час, у зв`язку з введенням воєнного стану позивач, з сином змінили своє місце проживання та з 29 березня 2022 року фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та і свідомим нехтуванням матір`ю своїми обов`язками, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2022 року цивільну справу передано на розгляд до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю (а.с. 20-21).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 52).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року залучено до участі у справі третю особу - службу у справах дітей Богордчанської селищної ради, як орган опіки та піклування (а.с. 86).

У судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, звернулась до суд з заявою про визнання позовних вимог у повному обсязі у якій, просила провести розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи служби у справах дітей Богордчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, суду надано висновок про доцільність позбавлення батьківський прав відповідача.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Севєродонецького міського управління юстиції Луганської області (а.с. 9).

Згідно з довідкою № 318/02.2-09 від 30.03.2022 року, виданою Ланчинською селищною радою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 від 29 березня 2022 року по даний час разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

ОСОБА_4 звернулась з заявою до уповноважених органів з розгляду відповідних питань, в якій висловила свою активну згоду на позбавлення її батьківських прав щодо її сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 56).

Рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради № 813-46/2023 від 04 травня 2023 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 103).

Відповідно до вказаного висновку комісія з питань захисту прав дитини Богородчанської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 104-105).

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він):

- не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

- ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини;

- жорстоко поводяться з дитиною;

- є хронічними алкоголіками або наркоманами;

- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

- засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер.

Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляються від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

При цьому, суду не надано належних доказів того, що свідчать про прийняття Відповідачем участі у вихованні та забезпеченні її неповнолітнього сина.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що від виконання обов`язків з виховання дітей, визначених ст. 150 СК України, відповідач свідомо ухиляється. Діти ростуть без батьківського піклування, моральної та матеріальної забезпеченості.

Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові, навпаки, відповідач визнала всі обставини, визначені у позові та наполягала на позбавленні її батьківських прав відносно її сина.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, ОСОБА_4 слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути аліменти з ОСОБА_4 на користь позивача, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) з відповідача щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору, задоволення позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду судом справи по суті, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову - 496,20 грн. з відповідача та відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у сумі 496,20 грн..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 89, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Богордчанської селищної ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягуватии з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 496, 20 гривень (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , 50 відсотків сплаченого, при поданні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» судового збору, а саме - 496,20 гривень (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) згідно з квитанцією № 61502855 від 22 квітня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.