Справа № 278/4452/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із вказаним позовом та просять суд постановити рішення, яким визнати за ними право власності у порядку спадкування за законом по 1/3 частці кожній на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_4 , яка за життя прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак за життя не встигла належним чином оформити право власності на спадкове майно.

Позивачі звернулись до Житомирської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтв про право власності на спадкове майно, однак отримали відмову, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Зазначили також, що відповідач ОСОБА_3 також вважається таким, що вступив у спадщину після смерті матері, але на даний час він перебуває в СІЗО Житомирської установи виконання покарань № 8 та не звертався ще за оформленням спадщини після смерті матері.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

У судове засідання сторони або їх представники не з`явились.

Позивачем ОСОБА_6 подано заяву про розгляд справи без її участі; позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 50).

Представником позивача ОСОБА_2 подано заяву (а.с. 101), у якій просить розглянути справу без участі сторони позивача; просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до листа ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» від 05.01.2023 року (а.с. 28) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 03.10.2022 року тримається у слідчому ізоляторі при державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)»; 03.10.2022 розу засуджений Житомирським районним судом Житомирської області за ст. 185 ч. 4, ст. 71 ч. 1 КК України 5 р. 02 міс. позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 03.11.2022 року.

Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до розписки наданої «Житомирська установа виконання покарань №8» від 05.01.2023 року (а.с. 48) ОСОБА_3 копію ухвали суду від 28.02.2023 року, справа № 278/4452/22, судову повістку та копію позовної заяви отримав 06.03.2023 року.

Заяв, клопотань від відровідача до канцелярії суду не надходило.

Розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_5 (а.с. 12), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є доньками ОСОБА_4 (а.с. 5-7), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідно до довідки виданої Іванівським старостинським округом виконавчого комітету Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 1338/03.1-10 від 17.11.2022 року (а.с. 19) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , згідно погосподарської книги № 1/03.1-11 на 2016-2023 роки Березівської сільської ради рахується за померлим ОСОБА_5 , побудований 1947 року та має тип об`єкту домогосподарство з реєстрацією місця проживання на території населеного пункту, № об`єкта 03-0041-5, призначення житловий будинок, площа житлового будинку загальна 60,5 м. кв., житлова 34,1 м. кв. Також на даній земельній ділянці біля будинку розміщені господарські будівлі, 1947-1960 років побудови.

Також із зазначеної довідки вбачається, що земельна ділянка площею 0,3700 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) ділянка, знаходилась у користуванні померлого ОСОБА_5 з 1960 року без документального оформлення речового права.

Копією технічного паспорту, виготовленого станом на 14.08.2017 року, підтверджується наявність об`єкту нерухомості за вказаною вище адресою (а.с. 14-15); у графі замовник технічної інвентаризації вказано ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення п`ятої сесії 7 скликання Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 13.05.2016 року вул. 22 Партз`їзду перейменовано на Поліську (а.с. 13).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів (а.с. 21) відомості про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в реєстрі відсутні.

Відповідно до довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської міської ради» № 4256 від 30.11.2022 року, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровано (а.с. 20).

Згідно копії матеріалів спадкової справи № 387/2013, заведеної Третьою житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 65-93), із заявами про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка діє від свого імені та по довіреності, посвідченій Сурденко І. І., приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області 02.11.2022 року, за реєстровим № 951 (зворот. а.с. 10-11), від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

08.11.2022 року державний нотаріус Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А. І. своєю постановою № 1694/02-31 відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на перелічене вище майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 17-18).

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст. 1217ЦК України.

В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини, за нормою ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини ст. 1222 ЦК України.

Згідно з ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.

Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва.

Питання набуття права власності на той час регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 175/2254/15.

Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п. 3.2 Листа ВССУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Згідно з п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), яка втратила чинність 19 січня 1996 року, передбачалася реєстрація будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах.

Таким чином, суд дійшов висновку про законність набуття права власності ОСОБА_5 на спірне будинковолодіння, а тому наявність підстав для його подальшого успадкування, а враховуючи те, що ОСОБА_4 була спадкоємицею після смерті ОСОБА_5 , спірне будинковолодіння є спадковим майном після її смерті, яку за законом спадкують позивачі у відповідній частці з урахуванням всіх потенційних спадкоємців, які мають право на спадкування.

Оскільки позивачі довели наявність спадкового майна, підстави його успадкування, неможливість реалізації спадкових прав у інший спосіб, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення.

Керуючись ст.ст.4, 13, 81,263-265,268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/3 ідеальну частку на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/3 ідеальну частку на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Дубовік