Справа № 569/4722/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О. В.,

за участі секретаря судового засідання Янок М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства "Бурштин України"

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

В засіданні приймали участь:

представник позивачки: ОСОБА_2 ;

представник відповідача: Качор С. Б.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Державного підприємства "Бурштин України" (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 296 670 грн 33 коп. та судовий збір в розмірі 2 966 грн 70 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 24.07.2015 по 14.04.2021 вона працювала у відповідача на посаді бухгалтера 1 кат. Згідно довідки №1 від 10.01.2022 підприємство їй заборгувало 58 239 грн 80 коп. Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 17.08.2022 №569/11516/22 стягнуто з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 58 239 грн 80 коп.

01.02.2023 відповідач виплатив їй заробітну плату частково в сумі 5 000 грн 00 коп та 09.02.2023 остаточно проведено розрахунок в сумі 53 000 грн . 00 коп.

10.04.2023 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, провадження у справі підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмету та підстав позову, оскільки 10.02.2023 від позивачки до відповідача надійшла заява, згідно якої остання повідомляє, що станом на 09.02.2023 вона немає жодних претензій до відповідача щодо пошгашення заборгованості по заробітній платі.

25.04.2023 від представника відповідача надійшли письмові пояснення, у яких представник зазначає, що наведений позивачем розрахунок є необґрунтованим.

Представник позивача у судовому засіданні 29.05.2023 позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 29.05.2023 представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з Державним підприємством "Бурштин України" з 24.07.2015 по 14.04.2021.

Згідно судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 17.08.2022 №569/11516/22 з відповідача на користь позивачки стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 58 239 грн 80 коп.

01.02.2023 відповідачем виплачено позивачці заробітну плату частково в сумі 5 000 грн 00 коп та 09.02.2023 остаточно проведено розрахунок в сумі 53 000 грн 00 коп.

Згідно заяви позивачки від 09.02.2023, поданої до Державного підприємства "Бурштин України", остання повідомляє про те, що станом на 09.02.2023 вона немає жодних претензій до відповідача щодо погашення заборгованості по заробітній платі.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В редакції статті 117 КЗпП України станом на 19.07.2022, вказаною нормою обмежено період виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні терміном не більше як шість місяців.

Метою законодавчого регулювання правовідносин щодо виплати роботодавцем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум повинна бути здійснена відповідачем саме в день звільнення.

Таким чином, відповідачем порушені трудові права позивача щодо вчасної виплати належних їй при звільненні виплат, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є підставною.

При цьому, твердження представника відповідача щодо відсудності предмету та підстав позову є безпідставними та необгрунтованими, оскільки заява позивачки від 09.02.2023, що була подана до Державного підприємства "Бурштин України", стосувалася лише заборгованості по заробітній платі та жодного відношення щодо права позивачки на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні немає.

Суд зазначає, що становлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових відносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, виходячи зсереднього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність спірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Тому, Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016р. у справі за провадженням №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому, відповідно до п.5 розд.IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз.1 п.8 розді.IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку.

Такий розрахунок відповідає змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування, зокрема, Постанові Верховного Суду України від 01.03.2017р. у справі №635/2084/16-ц та Постанові Верховного Суду від 02.08.2019р. у справі №755/17855/16-ц.

Враховуючи, що звільнення позивачки відбулось 14.04.2021, середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за лютий та березень 2021.

Відповідно до розрахункового листа за лютий 2021 позивачу нараховано заробітну плату в сумі 11 100 грн 00 коп. Згідно розрахункового листа за березень 2021 позивачу нараховано заробітну плату 9 586 грн 37 коп. Кількість робочих днів у лютому 20, у березні - 19. Середній заробіток за один робочий день становить 517 грн. 24 коп. (11 100 грн 00 коп.+ 9 586 грн 37 коп. = 20 686 грн 37 коп/39 = 530 грн 42 коп.).

Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2021 (наступного робочого дня після звільнення) по 15.10.2021 (граничний шестимісячний строк стягнення даного виду виплати) становить 65 772 грн 08 коп (124 робочих дні х 530 грн 42 коп.).

Судом встановлено, що розмір самої заборгованості по заробітній платі, яка не була виплачена позивачу при звільненні є меншою за суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, суд враховує, що позивач звернувся до суду з цим позовом лише після спливу одного року та одинадцяти місяців після її звільнення, що свідчить про її недобросовісність.

З огляду на неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 58 000 грн 00 коп. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково в розмірі 58 000 грн 00 коп.

На підставі частини першої статті 141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 580 грн 00 коп. (58 000 грн 00 коп. х 2 966 грн 70 коп. /296 670 грн 33 коп.), при цьому суд враховує, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), що передбачено п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354-355, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Бурштин України" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Бурштин України" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 58 000, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства "Бурштин України" відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Бурштин України" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 580, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Державне підприємство "Бурштин України" (вул. Київська, 94, м.Рівне, 33012, ІК 34112754).

Повне судове рішення складене та підписане 01.06.2023.

Суддя Левчук О. В.