Справа № 630/343/23
Провадження № 2/630/151/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Санжаровської Н.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/343/23 (провадження № 2/630/151/23) за позовною заявою поданою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Люботинським МВ УМВС України в Харківській області 04 березня 1997 року, права власності на 1/4 частину житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 79,80 кв.м., житловою площею 46,10 кв.м., з прибудовою літ. «А1-1», прибудовою літ. «А2-1», тамбуром літ. «а», з надвірними будівлями та спорудами гаражем літ. «В», погребом літ. «Г», літньою кухнею літ. «М», сараєм літ. «Л», вбиральнею літ. «З», зливною ямою літ. «Я», зливною ямою літ. «Я1», свердловиною літ. «К», хвірткою №1, воротами №2, огорожею №3, №4, №5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Люботинським МВ УМВС України в Харківській області 04 березня 1997 року, права власності на 3/4 частин житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 79,80 кв.м., житловою площею 46,10 кв.м., з прибудовою літ. «А1-1», прибудовою літ. «А2-1», тамбуром літ. «а», з надвірними будівлями та спорудами гаражем літ. «В», погребом літ. «Г», літньою кухнею літ. «М», сараєм літ. «Л», вбиральнею літ. «З», зливою ямою літ. «Я», зливною ямою літ. «Я1», свердловиною літ. «К», хвірткою №1, воротами №2, огорожею №3, №4, №5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , -

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову позивач ОСОБА_1 вказував, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , його батьки знесли старий житловий будинок та побудували новий житловий будинок, проте право власності на нього так і не зареєстрували. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 та внаслідок чого відкрилася спадщина, яка складалася вказаного житлового будинку. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли: його син позивач по справі ОСОБА_1 та дружина спадкодавця ОСОБА_4 , оскільки фактично вступили в управління спадковим майном, та використовували зазначений житловий будинок для проживання. За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала все своє майно на випадок її смерті позивачу ОСОБА_1 , але право власності на вказану частину житлового будинку вона так і не оформила. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , внаслідок чого відкрилася спадщина, що складалася із частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв позивач по справі ОСОБА_1 , оскільки в шестимісячний строк подав в нотаріальному порядку заяву про прийняття спадщини, а відповідач ОСОБА_2 в свою чергу подав заяву про відмову від прийняття спадщини. З метою оформлення спадкових прав позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори, однак, отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як за спадкодавцями не було зареєстровано право власності на спадкове майно. Саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але його представник ОСОБА_5 подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі та проведення розгляду справи за його відсутності. В своїй заяві відповідач повністю визнав позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовуються.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав.

Ознайомившись із заявою відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява, подана ним особисто, не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, та його обізнаність про обставини, які відбувались в дійсності. Від так, визнання відповідачем позову не порушує його прав, свобод чи інтересів, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні.

В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

Так, відповідно до довідки КП «Люботинське АПБ» №100/01-29 від 26 травня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано право власності на житловий будинок, за ОСОБА_3 в 1/2 частині на підставі договору на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Люботинською міською нотаріальною конторою 15 серпня 1951 року, та в 1/2 частині на підставі договору дарування, посвідченого Люботинською міською нотаріальною конторою 30 листопада 1964 року, що також підтверджується наданими представником позивача копіями вказаних договорів.

Водночас із вказаної довідки КП «Люботинське АПБ» вбачається, що зареєстрований житловий будинок було знесено, а за адресою: АДРЕСА_1 , збудований новий житловий будинок літ. «А-1», який в експлуатацію не введений та право власності на який не оформлено, що також підтверджується копією довідки КП «Люботинське БТІ» №2000/02-14 від 19 грудня 2014 року.

Таким чином спірним є житловий будинок, житловою площею 79,80 кв.м., загальною площею 46,10 кв.м. із господарськими будівлями та спорудами, що збудований у 1970 році та розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який згідно із довідкою КП «Люботинське АПБ» №100/01-29 від 26 травня 2023 року не зареєстровано.

Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_6 станом на 28 лютого 2023 року, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , в 1970 році були побудовані: житловий будинок літ. «А-1», з прибудовою літ. «А1-1», прибудовою літ. «А2-1», з тамбуром літ. «а», та навісом літ. «а1», загальною площею 79,80 кв.м., житловою площею 46,10 кв.м., допоміжною (підсобною) площею 33,70 кв.м., а також гараж літ. «В», погріб літ. «Г», літня кухня літ. «М», сарай літ. «Л», вбиральня літ. «З», зливні ями літ. «Я», та літ. «Я1», свердловина літ. «К», хвіртка №1, ворота №2, огорожа №3-5.

Станом на 1970 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку ОСОБА_3 набув статусу власника житлового будинку та він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був збудований та набутий ОСОБА_3 одноособово.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть смерть НОМЕР_2 від 06 серпня 1981 року, виданим Люботинським міським відділом ЗАГС Харківської області.

Враховуючи, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємцем на відкриту після смерті ОСОБА_3 спадщину є його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_1 , що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги в рівних частках є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого.

Враховуючи ту обставину, що після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_4 та його син ОСОБА_1 залишилися проживати в належному йому житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем відкриття спадщини, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за вказаною адресою, суд приходить до висновку, що спадщину у виді житлового будинку за вказаною адресою після смерті ОСОБА_3 прийняли дружина спадкодавця ОСОБА_4 та син спадкодавця ОСОБА_1 ..

Щодо факту родинних відносин спадкодавця ОСОБА_3 та спадкоємиці ОСОБА_4 , то цей факт підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , що було видане 30 жовтня 1949 року Черемушнянським сільським бюро ЗАГС Валківського району Харківської області, а щодо факту родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_3 та спадкоємцем ОСОБА_1 , то цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , яке було видане 27 грудня 1956 року Люботинським міським бюро ЗАГС Харківського району Харківської області.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 став належати ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частині кожному.

16 березня 2011 року ОСОБА_4 склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, та відповідно до якого все належне їй майно заповідала своєму синові ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту серія ВРЕ №444973.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 , яке було видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції у Харківській області.

Після її смерті відкрилася спадщина у виді 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцем на відкриту спадщину, що складається із житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 є її син ОСОБА_1 , що відповідає укладеному заповіту спадкодавці.

Згідно із повідомленням Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) №215/01-16/п від 19 квітня 2023 року після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини згідно заповіту звернувся син спадкодавця ОСОБА_1 , а також 25 листопада 2014 року до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої матері. Інших заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини в шестимісячний строк до нотаріальної контори не надходило. 07 лютого 2023 року до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину, проте державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тобто ОСОБА_1 успадкував 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , а тому суд задовольняє позов та визнає за ним право власності на вказаний житловий будинок в цілому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 525, 529, 534, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 1217, 1223, 1235, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 263, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1», з прибудовою літ. «А1-1», прибудовою літ. «А2-1», з тамбуром літ. «а», та навісом літ. «а1», загальною площею 79,80 кв.м., житловою площею 46,10 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1», з прибудовою літ. «А1-1», прибудовою літ. «А2-1», з тамбуром літ. «а», та навісом літ. «а1», загальною площею 79,80 кв.м., житловою площею 46,10 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Повний текст рішення складено 28 червня 2023 року.

Суддя О. О. Малихін