Провадження №22-ц/812/394/23
П О С Т А Н О В А
Іменем України

25 квітня 2023 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Стрілець К.О.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Долгової Л.В., відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/3949/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Долговою Людмилою Валеріївною, на рішення, яке постановив Заводський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Темнікової Альони Олександрівни у приміщенні цього суду 27 січня 2023 року, повний текст якого складений 02 лютого 2023 року, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом,

у с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . Їй та її доньці ОСОБА_6 належало по 1/2 частині від трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 54,9 кв.м., житловою площею - 35,1 кв.м.
Після смерті ОСОБА_5 її донька - ОСОБА_6 успадкувала 1/2 частину спадкового майна. Іншу 1/2 частину спадкового майна, а саме: 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 успадкував син померлої ОСОБА_4 .
В спірній квартирі ОСОБА_6 була зареєстрована та постійно проживала з 1979 року. З 1996 року, після смерті матері у спірній квартирі проживала одна.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.
Причиною смерті стала тяжка хвороба: серцева судинна недостатність (інсульт); хронічна ішемічна хвороба серця. Протягом останніх десяти років свого життя ОСОБА_6 тяжко хворіла і мала серйозні проблеми з серцево-судинною системою; була паралізована; мала надмірну вагу та розлад особистості по психоподібному типу з параноїдальними включеннями; була обмежена в побутових справах через психічний стан.
У 2014 році ОСОБА_6 потрапила до лікарні на стаціонарне лікування, де їй було поставлено ряд серйозних діагнозів. В цей час вона перенесла інфаркт та в неї була паралізована права частина тіла (рука та нога).
Згідно з довідкою МСЕК від 16 березня 2015 року №355705 ОСОБА_6 була особою з інвалідністю І групи. Вона не могла пересуватися навіть у інвалідному візку по квартирі за допомогою сторонніх осіб та потребувала постійного стороннього догляду.
Оскільки ОСОБА_6 була неодружена, дітей або інших близьких родичів у померлої не було, то її брат ОСОБА_4 разом зі своїми синами та дружиною були вимушені на її прохання піклуватися про неї, забезпечувати її необхідними продуктами харчування, побутовими речами, ліками, підтримувати її квартиру у належному стані.
Кожного дня вони приходили до неї та дбали, утримували, лікували та доглядали її.
Останні п`ять років життя спадкодавиця через надмірну вагу та цукровий діабет, перенесений інфаркт і паралізацію правої частини тіла була лежачою. За такого позивач із дітьми регулярно її відвідували, готували їй їжу, годували її, надавали допомогу щодо особистої гігієни, постійно слідкували за її здоров`ям, купували необхідні ліки та вчиняли інші дії для підтримання її здоров`я та побуту. ОСОБА_4 разом зі своєю сім`єю, неодноразово зверталися до ГУ ДСНС України для доправлення ОСОБА_6 до лікарні, оскільки та страждала ожирінням і була паралізована, а тому первісний позивач разом з сином не могли самостійно без допомоги працівників ГУ ДСНС України доправити її до лікарні, навіть спустити на перший поверх будинку, де вона мешкала, а потім і до лікарні. Зазначене підтверджується численними викликами до ГУ ДСНС України, які оплачували також позивач та його родина. Такий догляд, допомогу первісний позивач і його родина надавали його сестрі ОСОБА_6 до самої смерті, оскільки були єдиними родичами, які могли надавати їй такий догляд.
Також здійснили її поховання за власні кошти, усі поминальні обіди також здійснювали самостійно.
Відповідач на похорони не прийшов, участі у похованні та витратах не приймав. ОСОБА_6 за життя неодноразова зверталася і до відповідача - рідного племінника із проханням допомогти, доглянути її, але він відмовлявся в грубій формі надавати їй будь-яку допомогу, не цікавився її станом здоров`я.
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, за заявою ОСОБА_4 була заведена спадкова справа. Оскільки померла заповіту за життя не залишила, то ОСОБА_4 подав заяву про прийняття спадщини після її смерті, та планував успадкувати 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , які належали спадкодавиці за життя.
Із заявою про прийняття спадщини також звернувся відповідач - ОСОБА_2 , який є сином брата померлої - ОСОБА_2 , який помер у 1994 році.
Відповідач за життя ОСОБА_6 , зокрема й за час, коли вона перебувала у тяжкому стані, ні разу не відвідував її, і не надавав їй жодної допомоги, хоча вона просила його про таке і її потребувала, не цікавився станом здоров`я, не допомагав матеріально, не надавав їй допомоги по догляду в період повної непрацездатності, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, зволікав своїми обов`язкам, свідомо ігнорував її прохання про допомогу,
ОСОБА_4 декілька разів просив відповідача надати хоча б якусь допомогу у догляді за його тіткою, але той говорив, що не претендує на квартиру і бажання утримувати її чи зустрічатися із нею не має.
Відповідач знав про те, що спадкодавиця була в критичному стані і чітко усвідомлював той обсяг догляду, витрат на лікування, їжу та інше, яким її щоденно забезпечував ОСОБА_4 з сім`єю, але не пропонував жодної допомоги зі свого боку та за власною ініціативою не вчинив жодних дій щодо участі в догляді за тіткою, догляді в лікарнях на час її перебування на стаціонарному лікуванні.
Відповідач є працездатною особою, працює у військовій частині в місті Миколаєві, має стабільний заробіток та одержує військову пенсію. Утриманців не має, фінансово забезпечений. Фізично мав можливість надавати догляд хворій тітці.
Посилаючись на те, що спадкодавець ОСОБА_6 останні роки через стан здоров`я перебувала у безпорадному стані, потребувала допомоги, яку надавали всі інші спадкоємці, а ОСОБА_2 ухилявся від утримання тітки, ОСОБА_4 просив усунути ОСОБА_2 від права спадкування за законом.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 вересня 2021 року було залучено у якості правонаступників позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , його спадкоємців: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що з огляду на надані позивачами докази є доведеним, що спадкодавицяі ОСОБА_6 перебувала у безпорадному стані, але позивачі не довели факту умисного ухилення відповідача від надання допомоги померлій ОСОБА_6 , наявності винної поведінки відповідача, а також не підтвердили нагальної потреби ОСОБА_6 в отриманні допомоги саме від відповідача за умови її надання іншими особами та можливість відповідача надавати таку допомогу.
Тобто позивачами не надано належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є їх процесуальним обов`язком, тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 .
Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Долгова Л.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та положенням чинного законодавства, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що районний суд відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України мав встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Так, ОСОБА_6 була інвалідом І групи, не могла пересуватись навіть у інвалідному візку по квартирі за допомогою сторонніх осіб та потребувала постійного стороннього догляду. Останні п`ять років життя вона, через надмірну вагу та цукровий діабет, перенесений інфаркт і паралізацію правої частини тіла, була лежачою, проживала одна, потребувала постійної сторонньої допомоги, найняти доглядальницю через мінімальну пенсію вона не мала змоги, приймати їжу, ліки, ходити до туалету вона сама не могла. Соціальні працівники відвідували ОСОБА_6 один раз на тиждень
У судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 підтвердили те, що відповідач ухилявся від надання допомоги ОСОБА_6 .
Крім того судом першої інстанції не враховано, що спадкодавиця і ОСОБА_4 неодноразово звертались до відповідача з проханням про допомогу ОСОБА_6 , але він відмовлявся, не цікавився її станом та самоусунувся від допомоги тітці.
Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позивачі не довели винної поведінки відповідача та обставин його свідомого ухилення відповідача від надання допомоги ОСОБА_6 . Більш того жодного разу у судове засідання він не з`явився, пояснень щодо неможливості надавати допомогу ОСОБА_6 , а також про те, чи знав, що таку допомогу надають інші суду не давав.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.
Як убачається з матеріалів справи і таке встановили суди першої та апеляційної інстанцій, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати первісного позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від НОМЕР_1 (а.с.10 том 1).

ОСОБА_5 та її доньці ОСОБА_6 згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 12 жовтня 1993 року, виданим Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, належало по 1/2 частині трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 54,9 кв.м., житловою площею - 35,1 кв.м (а.с.11 том 1).
Після смерті 27 липня 1996 року ОСОБА_5 ОСОБА_6 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 квітня 1997 року 4-1122 успадкувала 1/2 частину спадкового майна, тобто 1/4 частку відповідної квартири (а.с.13 том 1).
Іншу 1/2 частину спадкового майна, а саме - 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 успадкував син померлої ОСОБА_4 згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 січня 2015 року № 2-12 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 січня 2015 року № 32264741 (а.с.15 том 1).
В квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_6 постійно проживала та була зареєстрована з 1979 року. Після смерті матері в 1996 році ОСОБА_6 проживала одна, що підтверджується довідками з ЖКП « БРИЗ» від 12 травня 2009 року №2332; від 06 жовтня 2009 року № 4578; від 22 травня 2015 року № 2466 та від 28 січня 2020 року №221 (а.с.17-20 том 1).
Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №6167 від 03 грудня 2014 року з 11 листопада 2014 року по 03 грудня 2014 року ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні у Миколаївській міській клінічній лікарні №4 з діагнозом: ОНМК по ішемічному типу в басейні лівої середньої мозкової артерії з правостороннім геміпарезом, помірним порушенням функції правих кінцівок. Розлад особистості по психопатоподібному типу з параноїчним включеннями, дисциркуляторна енцефалопатія III ст. змішаного ґенезу (гіпертонічна, атеросклеротична) стадія декомпенсації. ІБС. Дифузний кардіосклероз, ГБ III ст., ст. II, ризик 3, СН II А, ФК II. Цукровий діабет 2 типу, сер. форма, стан субкомпенсації. Нейропатический больовий синдром. Ожиріння III ст., конст.-екзогенна форма. Метаболічний синдром. Хронічний цистит, ст. загострення (а.с.23-26 том 1).
Згідно з довідкою МСЕК від 16 березня 2015 року №355705 ОСОБА_6 була встановлена перша Б група інвалідності за загальним захворюванням з ураженням органу зору. Трудової спрямованості хвора не мала, потребувала постійного стороннього догляду (а.с.27 том1).
Відповідно до інформації про надання допомоги за адресою: АДРЕСА_2 , підрозділом ГУ ДСНС (пожежно-рятувальне відділенні 2 ДПРЧ) надавалась допомога ОСОБА_6 у перенесенні до машини швидкої допомоги 22 жовтня 2019 року та 06 листопада 2019 року, а також допомога у перенесенні пенсіонерки до власного ліжка 08 грудня 2019 року (а.с. 104-106 том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 грудня 2019 року серії НОМЕР_2 (а.с.21 том 1).
Відповідно до довідки про причину смерті від ІНФОРМАЦІЯ_2 причиною смерті ОСОБА_6 стала серцева судинна недостатність (інсульт). Хронічна ішемічна хвороба серця (а.с.21,22 том 1).
Договір-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_6 було укладено ОСОБА_3 16 грудня 2019 року (а.с.29-30 том 1).
30 січня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. було відкрито спадкову справу за №03/2020 щодо майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно матеріалів спадкової справи спадкоємцями ОСОБА_6 за законом є її брат ОСОБА_4 (заява про прийняття спадщини зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ від 30 січня 2020 року за №70) та племінник ОСОБА_2 (заява про прийняття спадщини зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ від 03 червня 2020 року за №55), які спадкують в рівних частках. Заповіту від імені ОСОБА_6 немає (а.с.60-98 том 1).
Відповідач ОСОБА_2 є сином брата померлої ОСОБА_6 . ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_3 , видами у 1970 році у місті Миколаєві, та свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 , серії НОМЕР_4 , виданим 24 жовтня 1994 року у місті Миколаєві (а.с. 31, 32 том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Його спадкоємцями за законом, які в установленому законом порядку прийняли спадщини є його сини - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 142, 166-188 том 1).
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина 1 статті 1223 ЦК України).

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина третя статті 1266 ЦК України).

За змістом частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).
Згідно встановлених судом обставин та вказаних положень закону спадкоємцями майна померлої ОСОБА_6 за законом були її брат ОСОБА_4 та за правом представлення її племінник ОСОБА_2 . Після смерті позивача у справі ОСОБА_4 право на отримання цієї спадщини перейшло до його спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20, від 31 травня 2022 року у справі № 323/288/21.
Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Проаналізувавши наведені обставини щодо стану здоров`я спадкодавиці ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту її безпорадного стану через постійну потребу у сторонній допомозі. Учасники справи такі висновку суду не оспорюють та не спростовують.
Натомість, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим на їх підставі обставинам, правильно виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування згідно з частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, оскільки в порушення положень норм процесуального права щодо обов`язку доказування і подання доказів позивачами не надано належних та допустимих доказів наявності можливості у відповідача забезпечувати допомогу, його ухилення від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_6 , яка її потребувала, а також існування потреби спадкодавця в наданні допомоги саме ОСОБА_2 за умови надання такої допомоги іншими особами.
Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на правильному застосуванні з урахуванням висновків Верховного Суду норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та дотриманні вимог процесуального закону, а тому в силу положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.
Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги, оскільки вони таких висновків суду не спростовують.
Так, посилання в апеляційній скарзі на пояснення в суді свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 як на доказ саме ухилення відповідача від надання допомоги тітці колегія суддів не приймає, оскільки ці пояснення не можна вважати переконливими доказами свідомої, винної поведінки відповідача.
Також не підтверджує це той факт, що відповідач не був присутнім у судових засіданнях і не давав пояснень.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 статті 141 ЦПК України).
Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для перерозподілу апеляційним судом судових витрат, які покладаються на позивачів.
Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Долговою Людмилою Валеріївною, залишити без задоволення, рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________
Повний текст постанови складений 25 квітня 2023 року