Справа № 214/1340/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 травня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/1340/22 за позовною заявою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення,-

Представники: від позивача ОСОБА_5 , адвокат Морозова О.С.,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Нофенко Л.В., діючи в інтересах АТ «Криворізька теплоцентраль», звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 29 грудня 2021 року (надійшла до суду 21 лютого 2023 року), в якій просила суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2013 року по 30 жовтня 2021 року в розмірі основного боргу 24 233 грн. 40 коп., інфляційні втрати 6 499 грн. 21 коп., 3% річних 2 127 грн. 61 коп.; стягнути з відповідачів судовий збір в розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачами послуг є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 . Хоча й договір про надання послуг з централізованого опалення за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачами укладено не було, однак послуги фактично надавались, останні цими послугами користувались, а тому зобов`язані їх оплатити. Свої зобов`язання з надання послуг з централізованого опалення АТ «Криворізька теплоцентраль» сумлінно виконувало, однак у зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, за період з 01 жовтня 2013 року по 30 жовтня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 24 233 грн. 40 коп., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 6 499 грн. 21 коп., 3% річних 2 127 грн. 61 коп. Оскільки споживачі добровільно заборгованість не погашають, а звернення підприємства з цього приводу ігнорують, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 03 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.23).

Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року закрито провадження у справі в частині вимог, заявлених до ОСОБА_6 , на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України; розгляд цивільної справи в іншій частині вимог продовжено у загальному порядку за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.58-59).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні.

Представник позивача ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_7 (дійсне прізвище ОСОБА_8 ) правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. При вирішенні спору просила врахувати той факт, що вона, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 проживали без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 в період з березня 2012 року по 24 грудня 2021 року, а тому не були споживачами послуг, що надавались в межах заявленого у позові періоду АТ «Криворізька теплоцентраль» за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження цієї обставини надала акт з місця мешкання від 12 вересня 2022 року, засвідчений ТОВ «Житлосервіс-КР». Крім того, вважала, що вимоги заявлено з пропуском строку позовної давності, який просила застосувати, про що подала відповідну заяву (а.с.84). Правом на подання відзиву на позов не скористалася.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явились, будучи неодноразово належним чином повідомленими усіма можливими процесуальними способами, визначеними ст.128 ЦПК України. Відзив на позов в межах встановленого законом строку не подали.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження по справі не вживались.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності надає послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (споживачам), тобто є виконавцем послуг.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом встановлено, що на виконання своєї статутної діяльності АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , у тому числі квартири АДРЕСА_4 , де опалення квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку та є невід`ємною частиною системи опалення цього будинку загалом. Докази відключення квартири від централізованого опалення та встановлення автономного опалення в матеріалах справи відсутні.

Житлове приміщення за вказаною адресою перебуває у приватній власності, власником зазначена ОСОБА_1 та на її ім`я оформлено особовий рахунок за № НОМЕР_1 . Відомості про зміну власника житлового приміщення та переоформлення особового рахунку в матеріалах справи відсутні (а.с.5).

У житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 значились/значаться зареєстрованими: ОСОБА_3 з 22 грудня 2005 року по 24 грудня 2021 року (а.с.14); ОСОБА_6 з 12 червня 2003 року по 05 вересня 2019 року (а.с.15), помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 15 серпня 2019 року, а.с.53); ОСОБА_1 з 03 березня 2003 року по теперішній час (а.с.16), ОСОБА_2 з 15 травня 2012 року по теперішній час (а.с.17).

При цьому, відповідач ОСОБА_7 (дійсне прізвище ОСОБА_8 ) з 05 січня 2022 року значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.13), а згідно з наданим нею актом від 12 вересня 2022 року, засвідченим ТОВ «Житлосервіс-КР», в період з березня 2012 року по 24 грудня 2021 року проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.52). Відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 за даними реєстру територіальної громади м. Кривого Рогу в матеріалах справи відсутні.

Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги за вказаною вище адресою надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок споживачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, та постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених ст.16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів з 2013 року по 2021 рік, за адресою: АДРЕСА_1 позивач нараховував плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів та опалювальної площі житлового приміщення 45,50 кв.м., відсутності пільг та компенсацій, з урахуванням наданої субсидії на листопад та грудень 2015 року, однак споживачі кошти за вказані послуги хоча й сплачували, однак неналежним чином, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2021 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 24 233 грн. 40 коп. (а.с.6).

Дослідженням наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.6) встановлено, що в межах заявленого у позові періоду мали місце платежі, здійснені як протягом дії опалювальних сезонів на часткову оплату поточних нарахувань, так і після завершення на погашення наявного боргу, в загальному 4 726 грн. 66 коп. із фактично нарахованих 29 854 грн. 39 коп., зокрема: у листопаді 2013 року 150 грн., у лютому 2014 року 90 грн., у квітні 2014 року 100 грн., у травні 2014 року 150 грн., у червні 2014 року 150 грн., у липні 2014 року 120 грн., у серпні 2014 року 86 грн., у вересні 2014 року 100 грн., у жовтні 2014 року 5 грн., у грудні 2014 року 125 грн., у січні 2015 року 293 грн., у лютому 2015 року 214 грн., у березні 2015 року 18 грн., у травні 2015 року 1 грн., у червні 2015 року 149,82 грн., у липні 2015 року 101 грн., у вересні 2015 року 197,24 грн., у жовтні 2015 року 70 грн., у грудні 2015 року 103,70 грн., у січні 2016 року 330 грн., у лютому 2016 року 200 грн., у квітні 2016 року 200 грн., у травні 2016 року 186,22 грн., у липні 2016 року 100 грн., у серпні 2016 року 136,68 грн., у вересні 2016 року 100 грн., у грудні 2016 року 100 грн., та востаннє у січні 2017 року 50 грн., після чого жодних платежів не здійснювали. Позаяк, істотне збільшення заборгованості почалось саме з жовтня 2016 року.

У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.

Крім того, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.160 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу суд встановив, що заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 жовтня 2013 року по 30 жовтня 2021 року розрахована вірно та складає 24 233 грн. 40 коп., що підтверджується доказами у матеріалах справи (а.с.6). Доказів в спростування правильності наданого розрахунку відповідачі суду не надали.

При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується та вважає їх арифметично вірними, а відтак розмір інфляційних втрат 6 499 грн. 21 коп., 3% річних 2 127 грн. 61 коп. також вважає вірним (а.с.7, 7-зворот).

Докази звернення відповідачів з претензіями, скаргами щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни їхніх споживчих властивостей, надання неналежної якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт тощо, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим відповідно до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в матеріалах справи відсутні.

Стороною відповідачів також не надано доказів звернення з приводу проведення перерахунків розміру нарахованих плат за надання послуг з централізованого опалення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості в житловому приміщенні відповідно до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року №151.

Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і позивачем в межах заявленого у позові періоду існували фактичні договірні відносини,суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання ними умов договору та наявність підстав для солідарного стягнення з них заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

Що стосується вимоги про стягнення заявленої заборгованості солідарно з ОСОБА_4 разом з іншими відповідачами, тому суд вважає за необхідне вимоги в цій залишити без задоволення з огляду на недоведеність факту споживання ОСОБА_4 таких послуг протягом періоду з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2021 року, адже фактично вона значиться зареєстрованою за іншою адресою, а відтак зважаючи на відсутність доказів її реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 споживачем послуг АТ «Криворізька теплоцентраль» не є. Доказів, які б свідчили про виникнення з вини ОСОБА_4 заборгованості до 31 жовтня 2021 року, позивачем суду також не надано.

Разом з тим, суд вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2021 року частково заявлена з пропуском строку позовної давності, про застосування якого вона подала окрему заяву.

Так, ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 зазначила, що для цілей застосування ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи теж заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Аналогічна позиція щодо застосування строку позовної давності до солідарних вимог за заявою одного з відповідачів висловлена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2022 року по справі № 367/8426/17.

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Частиною 1 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Як встановлено судом, до січня 2017 року за особовим рахунок споживачів за адресою: АДРЕСА_1 мали місце періодичні платежі комунальних послуг, що надає позивач, однак, як правило, у розмірі меншому від фактичних нарахувань. Вказані дії свідчать про визнання споживачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг та наявності зобов`язань перед АТ «Криворізька теплоцентраль». При цьому, починаючи з лютого 2017 року відповідачі жодних платежів не здійснювали. У свою чергу, позивач звернувся до суду з позовом 29 грудня 2021 року відповідно до відтиску штемпеля на поштовому конверті, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності до вимог по заборгованості, нарахованим до 29 грудня 2018 року.

Відтак, оскільки відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності, суд, керуючись приписами ч.4 ст.267 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути заборгованість в межах строку позовної давності, а саме за період з 29 грудня 2018 року по 31 жовтня 2021 року (в межах заявлених вимог), відмовивши в задоволенні позовних вимог за період з 01 жовтня 2013 року по 28 грудня 2018 року включно.

Приходячи до такого висновку суд враховує пред`явлення АТ «Криворізька теплоцентраль» саме солідарної вимоги до відповідачів та наявність у них солідарного обов`язку по сплаті житлово-комунальних послуг, що визначає можливість застосування судом позовної давності лише за заявою одного чи декількох відповідачів та не потребує отримання для цього заяв від усіх без винятку.

Як визначено загальними положеннями ЦПК України, якщо позов (заява) подається до суду особисто, днем пред`явлення позову буде день прийняття його судом (засвідчується датою реєстрації). Якщо ж позов (заява) пред`являється не особисто, а відправляється поштою, днем пред`явлення позову (заяви) вважається календарна дата прийняття відповідного листа поштою, засвідчена на поштовому штемпелі, а не день надходження до суду (дата реєстрації вхідної документації судом).

Оскільки позов пред`явлено до суду шляхом направлення поштовою кореспонденцією 29 грудня 2021 року, відтак перебіг строку обчислюється саме з цієї дати відповідно до приписів ЦПК України.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість в межах строку позовної давності, тобто з 29 грудня 2018 року по 31 жовтня 2021 року, відмовивши в задоволенні позовних вимог за період з 01 жовтня 2013 року по 28 грудня 2018 року включно. Відтак, заборгованість підлягає стягненню з відповідачів в загальному розмірі 15 798 грн. 75 коп., з яких: основний борг 13 881 грн. 31 коп. (з розрахунку: 1018,15 + 980,13 + 1050,16 + 1014,53 + 126,64 + 339,17 + 678,96 + 899,66 + 894,24 + 787,36 + 480,58 + 190,59 + 695,51 + 1393,15 + 1224,73 + 1372,57 + 735,18), інфляційні втрати 1251 грн. 23 коп. (з розрахунку: 149,67 + 141,14 + 140,72 + 124,79 + 14,56 + 38,67 + 78,76 + 102,56 + 105,52 + 85,82 + 48,06 + 18,49 + 43,82 + 69,66 + 47,76 + 30,20 + 11,03), 3% річних 666 грн. 21 коп. (з розрахунку: 84,94 + 79,27 + 82,52 + 77,13 + 9,32 + 19,82 + 38 + 48,06 + 45,50 + 38,18 + 22,08 + 8,29 + 18,01 + 32,52 + 25,47 + 25,38 + 11,72).

Що стосується приписів п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження строку позовної давності у зв`язку з введенням карантину, то суд не вбачає підстав для їх застосування у даному випадку з огляду на таке.

Дійсно, Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п.12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, остання постанова №383 прийнята Кабінетом Міністрів України 25 квітня 2023 року, якою продовжено на всій території України карантин до 30 червня 2023 року.

У п.12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена ст.ст.257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови №211, тобто 12 березня 2020 року. Відтак суд вважає, що у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати до 12 березня 2020 року, а позивач звернувся до суду після цього моменту, позовна давність є пропущеною, незалежно від введення карантину.

Окремо слід зауважити, що відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Отже, у сукупності наведене свідчить, що суд може поновити строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини пропуску такого поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.

До набрання чинності Законом № 540-ІХ не існувало норм щодо можливості продовження позовної давності (у тому числі встановленої ст.ст.257, 258 ЦК України) у зв`язку із запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Тобто цей Закон містить нову норму, яка врегульовує суспільні відносини, що не були раніше унормовані і фактично виникли лише із запровадженням карантину відповідно до Постанови № 211. Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови №211 починається саме з 12 березня 2020 року. При цьому правовий режим та суспільно-економічні наслідки карантину, що виник через пандемію COVID-19 та тривав з 12 березня 2020 року до 02 квітня 2020 року (до набрання чинності Законом № 540-ІХ) фактично не відрізнялись від тих, що існували після зазначеної дати.

Таким чином, суд вважає, що сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне продовження строку позовної давності, який в рамках спірних правовідносин сплинув ще до запровадження карантину (29 грудня 2018 року), без наведення заявником негативних обставин, які були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій раніше.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. З огляду на викладене, та з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль», підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору по 363 грн. 20 коп., пропорційно частині задоволених вимог (48%). Підстави для стягнення судового збору з відповідача ОСОБА_4 відсутні, оскільки вимоги в цій частині залишено без задоволення за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 29 грудня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у загальному розмірі 15 798 грн. 75 коп., з яких: основний борг 13 881 грн. 31 коп., інфляційні втрати 1251 грн. 23 коп., 3% річних 666 грн. 21 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , кожної окремо, на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» по 363 грн. 20 коп. судового збору.

У задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_4 , та іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд.1.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_6 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 .

На підставі ч.6 ст.259 ЦПК України рішення суду складено 19 травня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко