Справа № 539/1022/22
Провадження № 2/539/33/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2023 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Даценка В.М.,

з участю секретаря Шрейтер С.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 , її представника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Лубни цивільну справу за позовом Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_6 , Друга Лубенська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Карпець Оксана Михайлівна про скасування свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , треті особи Друга Лубенська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Карпець Оксана Михайлівна про скасування свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності.

Позов мотивовано тим, що Лубенським міськрайонним судом Полтавської області по справі № 539/1455/21 28 вересня 2021 року було винесено рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 із ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 із середини липня 2013 року і по день її смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з вищевказаним рішенням, Лубенською міською радою Лубенського району Полтавської області було подано апеляційну скаргу.

16.02.2022 року Полтавським апеляційним судом було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу задоволено, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28.09.2021 року скасовано, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Як стало відомо, в період оскарження рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області по справі № 539/1455/21, ОСОБА_2 було отримано свідоцтво про право на спадщину на майно, яке належало померлій ОСОБА_7 та 24.01.2022 року здійснено продаж спадкового майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується тим, що державним реєстратором, а саме, приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець Оксаною Михайлівною 24.01.2022 року внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 103, виданий 24.01.2022 року. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 63019261.

Оспорюване нерухоме майно відчужено без волевиявлення єдиного можливого власника, а саме Лубенської міської ради, яка має намір вжити дії щодо визнання цього майна відумерлою спадщиною в порядку ст. 1277 ЦК України, якою передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу 1 року з моменту відкриття спадщини.

У зв`язку з тим, що рішення Лубенського міськрайоного суду по справі №539/1455/21 від 28.09.2021 року, на підставі якого ОСОБА_2 встановила факт проживання з ОСОБА_7 та в подальшому призвело до реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 скасоване Полтавським апеляційним судом, позивач прохав визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_2 на спадкове майно померлої ОСОБА_7 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 103 від 24.01.2022 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , проведену за ОСОБА_4 на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець Оксани Михайлівни № 63019261 від 24.01.2022 року, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040).

Стягнути з відповідачів на користь Лубенської міської ради понесені витрати на сплату судового збору в сумі 7443,00 грн.

У відповіді на позов відповідач ОСОБА_4 прохає у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю, вважає, що позивач фактично не довів свого права на отримання правового захисту від суду. Спірна квартира на баланс міської ради не прийнята, процедура визнання майна відумерлою спадщиною у порядку визначеному положеннями ЦК України позивачем не проводилась. Відповідач вважає, що вона є добросовісним набувачем бо не знала і не могла знати, що та особа, яка продала спірну квартиру (відповідач ОСОБА_2 ) нібито не має права продавати це майно. На момент купівлі-продажу спірної квартири, вона не була арештована чи під забороною відчуження. Всі документи про право власності продавця були оформлені правомочними особами, і відомості про права продавця також містилися у всіх відповідних державних реєстрах, у яких також не було жодних відомостей про хоча б натяк на сумнівність права продавця. Позбавлення добросовісного набувача права власності може відбутися не шляхом визнання певних попередніх документів чи договорів недійсними або шляхом скасування записів про державну реєстрацію, а виняткового лише шляхом додання власником майна віндикаційного позову у порядку ст.388 ЦК України (а.с.106-112).

У відповіді на відзив позивач прохає задовольнити позовні вимоги та зазначає, що їх правовим інтересом до подій та майна, які є предметом спору у даній справі є визнання в подальшому спірної квартири відумерлою спадщиною в порядку ст.1277 ЦК України, якою передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу 1 року з моменту відкриття спадщини, а тому дана квартира на теперішній час не є комунальним майном і на балансі міської ради перебувати не може. Крім того процедура визнання відумерлою спадщиною не могла бути проведена, оскільки ОСОБА_2 відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області по справі №539/1455/21 від 28.09.2021, на підставі якого ОСОБА_2 встановила факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 , власницею спірної квартири, здійснила реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за собою та в подальшому здійснила продаж спірного майна ОСОБА_4 .. Дане судове рішення скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 16.02.2022, яка набрала законної сили з дня її прийняття і на теперішній час ніким не оскаржена. Посилання ОСОБА_4 у відзиві на приписи ст.388 ЦК України, щодо можливості витребування майна з володіння іншої особи саме власника такого майна вважає некоректними, адже у позовній заяві Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області не зазначено жодних тверджень, що позивач є власником спірного майна, а прохальна частина позову не містить вимоги щодо витребування спірного майна (а.с.133-134).

19.12.2022 позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог в якій прохає:

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.11.2021, зареєстроване в реєстрі за №1705, видане ОСОБА_2 на спадкове майно померлої ОСОБА_7 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 103 від 24.01.2022 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , проведену за ОСОБА_4 на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Карпець Оксани Михайлівни № 63019261 від 24.01.2022 року, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040);

- стягнути з відповідачів на користь Лубенської міської ради понесені витрати на сплату судового збору в сумі 7443,00 грн.

Ухвалою суду від 14.03.2023 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору був залучений ОСОБА_6 .

У судовому засіданні представник позивача Лубенської міської ради Лубенського району позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує.

Представник третьої особи Другої лубенської державної нотаріальної контори в судовому засіданні в судове засідання не з`явилися, до суду надіслали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Карпець О.М. в судове засідання не з`явилася, до суду надіслала клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Лубенським міськрайонним судом Полтавської області по справі № 539/1455/21 28 вересня 2021 року було винесено рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 із ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 із середини липня 2013 року і по день її смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з вищевказаним рішенням, Лубенською міською радою Лубенського району Полтавської області було подано апеляційну скаргу.

16.02.2022 року Полтавським апеляційним судом було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу задоволено, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28.09.2021 року скасовано, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

В період оскарження рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області по справі № 539/1455/21, відповідачем по справі ОСОБА_2 було отримано свідоцтво про право на спадщину на майно, яке належало померлій ОСОБА_7 та 24.01.2022 року здійснено продаж спадкового майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 .

Таким чином, спадщина була передана особі-спадкоємцю та в наступному нею відчужено на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване. Наведене позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

В постанові від 14.12.2022 року у справі № 461/12525/15-ц за аналогічних обставин ВП ВС сформувала наступну позицію.

Правовідносини, що виникли між сторонами спору, в основному регулюються главою 86 ЦК України про спадщину.

Зокрема, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Однак, положення зазначеної глави ЦК України передбачають також спадкування не тільки на підставі споріднення, а й за фактом спільного проживання (статті 1258-1265). Зокрема, за положеннями статті 1264 і 1265 ЦК України передбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (п`ята черга спадкування), причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відтак, законодавство про спадщину передбачає, що перехід прав на спадкове майно відбувається на підставі споріднення або факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини як член сім`ї спадкодавця. Правопідверджуючим документом на спадкове майно при цьому є свідоцтво про право на спадщину (стаття 66 Закону України «Про нотаріат»). Відсутність таких спадкоємців та інших осіб, що спільно проживали зі спадкодавцем як члени сім`ї, свідчить про відсутність спадкоємців усіх п`яти черг, передбачених законом.

Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Відтак у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Зокрема, частини перша та друга статті 1277 ЦК України в редакції, чинній на час подання позову до суду, визначає, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (частина третя статті 1277 ЦК України та частина перша статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час подання позову до суду).

Однак відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України).

Також звертає на себе увагу, що за положеннями глави дев`ятої розділу IV ЦПК України справи за заявою про визнання спадщини відумерлою розглядаються в окремому провадженні із залученням органу самоврядування та усіх заінтересованих осіб.

За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.

Розглядаючи проблему застосування цивільного та цивільного процесуального законодавства при визнанні спадщини відумерлою з точки зору процедур розгляду таких справ та способу захисту інтересу територіальної громади на спадкове майно, Велика Палата Верховного Суду дійшла до таких висновків.

Положення ЦК України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину, та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Крім того, такі ж права має спадкоємець, якщо спадщина визнана відумерлою та перейшла до територіальної громади.

Зокрема, за змістом статті 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Відтак спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася, або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину.

Разом з тим законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Уніфіковане застосування закону обумовлює його загальнообов`язковість, рівність перед законом та правову визначеність, а також гарантує учасникам процесу передбачуваність судового рішення.

Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону.

Зокрема, стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Проаналізувавши зміст законодавчих норм у системі з установленими судами правовідносинами, Велика Палата вважає, що у цій справі підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань.

Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Як зазначалось, стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.

Також Великою Палатою Верховного Суду сформовано позицію щодо окремих питань належного способу захисту порушеного права у спірних відносинах.

Так, суд визнав обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого продавцю як спадкоємцю четвертої черги на підставі скасованого рішення суду про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Таке свідоцтво про спадщину підлягає визнанню незаконним.

Разом із тим, не погодився з позицією суду апеляційної інстанції про скасування рішення про реєстрацію права власності за продавцем з огляду на пов`язаність цієї вимоги з позовними вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Як зазначено вище, такі позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту.

Такими, що відповідають нормам права, визнані висновки суду апеляційної інстанції про відмову у задоволені позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з огляду на те, що такий спосіб захисту не є ефективним. При цьому суд виходив з того, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) за наслідками визнання договору недійсним застосовується лише в разі наявності між сторонами спору укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені в статті 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно від добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Суд також виходив з того, що вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що право власності на спірну квартиру ОСОБА_2 набула на підставі рішення суду про визнання факту її проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_7 , яке в подальшому було скасоване.

За таких підстав позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого продавцю як спадкоємцю четвертої черги на підставі скасованого рішення суду про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю підлягає задоволенню.

Також судом встановлено, що на підставі цього рішення суду квартира була відчужена ОСОБА_4 . Наведене позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави для висновку, що на час набуття у власність спірної квартири ОСОБА_4 знала або ж повинна була знати про відсутність у ОСОБА_2 права на відчуження спірної квартири. Представник позивача також не навела суду відповідні докази. Відтак, суд вважає ОСОБА_4 добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи наведену позицію ВП ВС, слід прийти до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 103 від 24.01.2022 року та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не підлягають задоволенню. В цьому випадку позивач має право на компенсацію вартості квартири у грошовому еквіваленті.

Судові витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 19, 76, 141, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Позов Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (Код , юридична адреса: 37500,м. Лубни Полтавської області, вул. Ярослава Мудрого, 33) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_3 ) треті особи ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_4 ), Друга Лубенська державна нотаріальна контора(адреса місця знаходження: м. Лубни Полтавської області, площа Вокзальна, 7,) та приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Карпець Оксана Михайлівна( адреса місця знаходження, м. Лубни Полтавської області, вул. Шевченка, 5 А) про скасування свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.11.2021, зареєстроване в реєстрі за №1705, видане ОСОБА_2 на спадкове майно померлої ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Лубенської міської ради понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2481,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Полтавського апеляційного.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.04.2023.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко