ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року

м. Черкаси

справа № 692/889/21 провадження № 22-ц/821/858/23 категорія на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретар: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача адвокат Бичок Володимир Іванович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Бірюк Олег Васильович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Бірюк Олег Васильович про визнання заповіту недійсним.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Бірюк О.В. про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 .

З метою подання заяви про прийняття спадщини, позивач звернувся до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Бірюк О.В., де йому стало відомо про наявність заповіту його матері від 08 грудня 2016 року на все її майно на користь ОСОБА_2 .

Починаючи із 2016 року і до дня смерті мати позивача перебувала на лікуванні в Черкаській обласній психіатричній лікарні (листопада 2020 року по березень 2021 року) та Драбівській районній лікарні Черкаської області березень 2021 року 27 квітня 2021 року).

Вважає, що на час посвідчення особистого розпорядження на випадок своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 волевиявлення заповідача було не вільним і не відповідало її внутрішній волі.

Просив визнати заповіт ОСОБА_4 , від 08 грудня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Бірюк О.В. недійсним.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 51 від 27 січня 2023 року комісія експертів дійшла висновку про наявність в ОСОБА_4 на час складання нею заповіту 08 грудня 2016 року проявів хронічного стійкого психічного розладу у формі судинної деменції з поступовим початком через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Разом з тим, посвідчуючи заповіт, нотаріусом було встановлено дієздатність ОСОБА_5 на час посвідчення заповіту. Крім того, під час допиту в судовому засіданні приватний нотаріус Бірюк О.А. надав свідчення, що на день складання заповіту ним було перевірено та встановлено дієздатність ОСОБА_4 , яка усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Враховуючи суперечність висновку експертів та показів приватного нотаріуса, представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи у справі.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2023 року клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про призначення у справі повторної судово-психіатричної експертизи задоволено.

Призначено у справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

Чи страждала ОСОБА_4 будь-яким психічним розладом на момент вчинення заповіту 08 грудня 2016 року?

Чи усвідомлювала ОСОБА_4 за своїм психічним станом значення своїх дій та (або) чи могла керувати ними на момент вчинення заповіту 08 грудня 2016 року?

Проведення експертизи доручено експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України».

Ухвала суду мотивована тим, що висновок експертизи та прокази третьої особи нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Бірюк О.В. є суперечливими, тому для правильного вирішення спору є доцільним призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 осркажив її в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2023 року як незаконну та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи клопотання про призначення експертизи, суд мотивував свій висновок лише наявністю суперечностей між висновком судово-психіатричної експертизи № 51 від 10 лютого 2023 року та поясненням третьої особи приватного нотаріуса Бірюк О.В.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що під час допиту в судовому засіданні 17 квітня 2023 року судового експерта Перехреста В.С., останній пояснив, що покази третьої особи нотаріуса Бірюка О.В., які він надав вже після проведення експертизи, ніяким чином не вплинули б на резолютивну частину висновку експертів.

За таких обставин, сторона відповідача вважає недоцільним призначення повторної експертизи, оскільки це призведе до затягування розгляду і крім того, повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, які пов`язані з недостатньою обгрунтованістю а також з наявністю істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Звернувшись з позовом про визнання заповіту недійсним, ОСОБА_1 зазначив, що спадкодавиця ОСОБА_4 на момент складання оспорюваного заповіту в силу свого фізичного та психічного стану здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 225 ЦК України заповіт як правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, є оспореним та може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Оспорений заповіт може бути визнаний недійсним у випадку, передбаченому частиною другою статті 1257 ЦК України у разі, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Наявність вільного волевиявлення може бути піддана сумніву через припущення відсутності у заповідача здатності повноцінного усвідомлювання значення своїх дій та керування ними, через наявність органічного ураження головного мозку, тобто через наявність таких психічних розладів здоров`я, які абсолютно унеможливлюють здатність керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 за наслідками розгляду справи № 204/1064/16-ц (провадження № 61-21834св19) та від 13 січня 2023 року за наслідками розгляду справи № 750/6976/20 (провадження № 61-7335св22) наголошено, що висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року за наслідками розгляду справи № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року за наслідками розгляду справи 326/81/15 (провадження № 61-837св19), від 26 травня 2021 року за наслідками розгляду справи № 639/348/17 (провадження № 4822св21).

З такого ж тлумачення наведених норм щодо необхідності установлення абсолютної неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними як підстави для визнання цього правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, виходив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), у якій, крім наведеного, зазначив, що для визнання правочину недійсним за цією нормою необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 27 січня 2021 року чітко зазначено, що під час складання та підписання заповіту від 08 грудня 2016 року ОСОБА_4 виявляла ознаки стійкого психічного розладу у формі судинної деменції з поступовим початком (F-01.1 за міжнародною класифікацією хвороб 1-го перегляду), через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Тобто висновком експертів було чітко встановлено стан особи на момент вчинення нею заповіту.

Разом з тим, приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Бірюк О.В. під час розгляду справи 27 березня 2023 року повністю заперечив наявність недієздатності заповідача ОСОБА_4 на момент посвідчення заповіту та зазначив, що ним 08 грудня 2016 року достовірно було перевірено дієздатність останньої та можливість усвідомлювати значення своїх дій.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Оскільки за фактично встановленими обставинами справи вбачається, що висновок експертів та покази нотаріуса щодо дієздатності заповідача ОСОБА_4 категорично різняться між собою, тобто суперечать один одному, тому в суду були всі підстави, визначені статтею 113 ЦПК України для задоволення відповідного клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд невмотивовано призначив повторну експертизу, оскільки під час допиту експерта в судовому засіданні він вказав, що покази нотаріуса не вплинули б на резолютивну частину висновку експерта не спростовують висновок суду про необхідність призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що предметом позовних вимог є спадковий спір про визнання недійсності заповіту, за наслідком розгляду якого буде визначення права власності сторін у справі на майно, яке залишилося після смерті матері сторін у справі. Відтак, для встановлення обґрунтованості заявлених позовних вимог чи їх необґрунтованості, суду необхідно керуватися лише достовірно встановленими обставинами у справі.

Наявність розбіжностей висновку експертів та показів приватного нотаріуса зумовлює необхідність для проведення повторної експертизи. Всі наявні докази в сукупності будуть оцінні судом першої інстанції для постановлення вмотивованого висновку у справі.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість ухвали суду про призначення експертизи.

При цьому суд звертає увагу, що не проведення такої повторної експертизи призведе до порушення прав як позивача, так і відповідача на повне та всебічне встановлення всіх обставин справи.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V.v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції постановив ухвалу, яка відповідає вимогам процесуального законодавства.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Бірюк Олег Васильович про визнання заповіту недійсним залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 травня 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак