Провадження № 2/537/750/2023
Справа № 537/2148/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.07.2023 рокуКрюківський районний суд міста Кременчука в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., за участю секретаря Савічевої М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тилик Оксани Анатоліївни,
про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Максименко А.Ю. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тилик О.А. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Згідно змісту позову, позивач ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення, яким: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4676 від 24.01.2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у сумі 54 426 грн. 17 коп., а також стягнути з відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 6500 грн. 00 коп.; судові витрати покласти на відповідача.
06.06.2023 року ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука вжито заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за спірним виконавчим написом.
06.06.2023 року ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Максименко А.Ю. не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак представник надав заяву, згідно якої просив суд провести судове засідання без його участі та участі позивача, а також вказав, що позовну заяву підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.
У судове засідання представник відповідача, ТОВ «Фінансова компанія управління активами», не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав суду пояснень про причини неявки, відзив на позовну заяву не надавав.
Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, не надала суду пояснень про причини неявки.
Третя особа, державний виконавець Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тилик О.А., у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином був повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак надала заяву, згідно якої просила суд провести судове засідання без її участі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача, відповідача, а також третіх осіб на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач та треті особи повідомлялись належним чином про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив.
Суд, із врахуванням думки представника позивача, викладеній в його письмовій заяві, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Стаття 55 Конституції України передбачає, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.
Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі вказаного виконавчого напису, 18.11.2021 року державним виконавцем Крюківського відділу державної Виконавчої служби м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Тилик О.А. відкрито виконавче провадження ВП № 67563238.
Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» №3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року, вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини.
Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №622, якою Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» та включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Судом встановлено, що спірний виконавчий напис виданий на підставі пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Так, у своїй постанові від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц, провадження № 14-84цс19, Верховний Суд вказує, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника.
Окрім того, суд вважає, що характер правовідносин, що склалась між боржником ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник ОСОБА_1 мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.
Також, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення (вимоги) про наявність такої заборгованості. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно статті 12 та статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За таких обставин, оскільки відповідачем не надано жодних достовірних доказів та підтверджень того, що нотаріусом опорюваний виконавчий напис було вчинено правомірно, з дотриманням встановлених чинним законодавством вимог, не підтверджена безспірність стягуваної заборгованості, водночас відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами», будучи достовірно обізнаним про наявність у провадженні суду даної справи, відзиву, заперечень, доводів щодо позову не надав, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно із частиною 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги позивачем надано суду: договір про надання правничої допомоги адвокатом №02/05 від 02.05.2023, укладений між адвокатом Максименком А.Ю. та Дерманом А.О.; специфікацію № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 02/05 від 02.05.2023 року;розрахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу за договором № 02/05 від 02.05.2023 року за подання позовної заяви від 05.06.2023 року; акт прийняття виконаних послуг з професійної правничої допомоги від 05.06.2023 року; розрахункову квитанцію Серії БВАЗ № 161009 від 05.06.2023 року.
За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані позивачем письмові докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, понесених останнім на оплату правничої допомоги в розмірі 2 000 грн. 00 коп.
На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із позовом на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12 травня 1991 року, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ТОВ «ФК «Кредит - капітал» на користь держави судового збору в розмірі 1 073 грн. 60 коп.
Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 51, 76, 77, 81, 133, 137, 141, 259, 263, 264, 265, 280, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про нотаріат», суд
Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь позивача ОСОБА_1 суму витрат, понесених ним на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6 500 грн. 00 коп.
Стягнути з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», на користь держави судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп..
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Діана ЗОРІНА