242/599/21
РІШЕННЯ

Іменем України

25 травня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гречка К.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Авдєєвої Н.М., представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» Ровінської Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_2 , треті особи: Моторне(транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Моторного(транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06.02.2017 року о 13 год. 05 хв. у м.Краматорськ, по вул.Сіверська з вини водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем Daewoo Lanos д/н НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. В період з 06.02.2017 року по 17.02.2017 року вона перебувала на лікуванні в стационарному відділенні Краматорської міської лікарні №3. Постановами Краматорського міського суду Донецької області від 09.06.2017 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП. Відповідач ОСОБА_2 добровільно передав транспортний засіб ОСОБА_3 без укладення цивільно-правового договору для використання його для перевезення пасажирів. Згідно заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.05.2018 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 1295,96 грн. та моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Однак ОСОБА_3 ані у добровільному порядку, ані примусово не сплатив їй зазначені суми. Відповідачі спричинену їй шкоду не відшкодували. Вважає, що на підставі ч.2 ст.1187 ЦК України спричинену їй шкоду повинен відшкодувати власник транспортного засобу ОСОБА_2 та на підставі ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідачів Моторного(транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 в солідарному порядку на її користь матеріальну шкоду в розмірі 1295,96 грн. та моральну шкоду в розмірі 85000 гривень; судові витрати покласти на відповідачів.

Позивач надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що відповідно до постанов Краматорського міського суду від 09.06.2017 року ОСОБА_3 було визнано винним в скоєнні правопорушень, передбачених ст.122-4 та 124 КУпАП. Відповідно до технічного паспорту, талону автомобіль ДЕУ Ланос НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 , тому вона вважає, що відповідно до ст.1187 ЦК України він повинен нести відповідальність по відшкодуванню спричиненої шкоди, внаслідок порушення ПДР водієм ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_2 добровільно передав транспортний засіб ОСОБА_3 без укладення цивільно-правового договору для використання його для перевезення пасажирів, не зважаючи на те, що добре знав, що ОСОБА_3 невідповідальна людина та у нього немає достатнього досліду керування та раніше він порушував ПДР. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03.05.2018 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуто матеріальну шкоду 1295,96 грн. та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. Однак, ОСОБА_3 ані у добровільному порядку, ані у примусовому не виконує рішення суду. Страховий поліс було приховано та у неї не було відомостей про нього. До наступного часу їй не відшкодовано спричинену джерелом підвищеної небезпеки шкоди. З відзиву МТСБУ та надісланих даних їй стало відомо про діючий страховий поліс АК 000122548, із лімітом за спричинену шкоду життю та здоров`ю у розмірі 200000 гривень щодо транспортного засобу НОМЕР_1 код НОМЕР_2 легковий автомобіль Daewoo Sens. Страхова компанія ПрАТ СК «Уніка» є діючим членом МТСБУ. Моральну шкоду вона оцінює в 300 000 грн., яка складається із глибини її фізичних та душевних страждань, які вона зазнала внаслідок отримання нею тілесних ушкоджень. Вона постійно перебуває у стрессовому стані, плаче, спокійно не може рухатися через автомобільні переходи та проїджу частину дороги, під час ДТП відчувала біль, довго лікувалась та навіть із за отриманих травм лікується до теперішнього часу, не впевнена в стані свого здоров`я на майбутнє, це додає додаткових страждань. Погіршення стану здоров`я потягло за собою порушення нормальних життєвих зв`язків, змінився ритм життя, для його поновлення необхідно докладати додаткові зусилля. У зв`язку з чим просить стягнути з ПрАТ СК «Уніка» на її користь страховий ліміт 200 000 грн. за спричинення шкоди її здоров`ю, завданої джерелом підвищеної небезпеки, під час дорожньо-транспортної пригоди від 06.02.2017 року; з ОСОБА_2 стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.04.2021 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.05.2023 року замінено у цивільній справі № 242/599/21 за позовом ОСОБА_1 до Моторного(транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідача Моторне (транспортне)страхове бюро України належним відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА»; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Моторне(транспортне) страхове бюро України.

Позивач та її представник в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити; вимоги, заявлені в первісному позові, не підтримують.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» в судовому засідання пояснила, що позовні вимоги в частині вимог до ПрАТ «СК «Уніка» не підлягають задоволенню, пославшись на обставини, викладені у відзові на позовну заяву. До суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 19.09.2016 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/0122548(далі Поліс). Предметом страхування за Полісом є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу Daewoo SENS 2003, д.н.з. НОМЕР_1 . У випадку, якби позивач звернулась до страхової компанії, розрахунок та виплата страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, здійснювалася б на підставі ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В позовній заяві позивач просить стягнути витрати на лікування, але відповідно до абз.3 п.2.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» «зазначені в цьому пункті витрати та необхідність із здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я». Позивач не надає ніяких підтверджуючих документів. В частині позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. зазначено, що позивач до Страхової компанії не звертався, заяву про виплату страхового відшкодування та будь-які інші документи також не подавав. Відповідно до п.37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Дорожньо-транспортна пригода відбулася 06.02.2017 року, а заява позивача станом на дату написання відзиву не надходила. У зв`язку з чим просять в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «УНІКА» відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду надав заяву, в якій позов не визнав, просив застосувати позовну давність у справі за позовом ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи Моторного(транспортного) страхового бюро України, в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Будучи у статусі відповідача, МТСБУ надало відзив на позовну заяву, в якому просить розглянути справу в їх відсутність, та в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 полягають у тому, що остання має на меті стягнути матеріальну та моральну шкоду, заподіяну в результаті ДТП, що мала місце 06 лютого 2017 року за участю позивача, як пішохода, та автомобіля Daewoo Lanos НОМЕР_1 . Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, в ДТП за участю автомобіля Daewoo Lanos НОМЕР_1 має нести відповідальність саме винна особа в ДТП. Згідно матеріалів справи винною особою в ДТП є ОСОБА_3 , з якого вже було стягнуто Краматорським міським судом Донецької області від 03.08.2018 року матеріальну та моральну шкоду на користь позивача. Отже, позовні вимоги позивача спрямовані на отримання відшкодування, яке вже стягнуто на користь позивача за рішенням суду в іншій справі. Така вимога позивача є незаконною та безпідставною, оскільки має на меті отримання подвійного відшкодування. Крім того, зазначено, що згідно централізованої бази МТСБУ, цивільна-правова відповідальність водія транспортного засобу Daewoo Lanos НОМЕР_1 на момент вищевказаної ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА» за полісом №АК/122548. Отже, відповідно до чинного законодавства саме ПрАТ «СК «УНІКА» взяло на себе відповідальність в межах ліміту за полісом та відшкодування шкоди, заподіяної позивачу в ДТП винною особою. Дане відшкодування шкоди має бути здійснено ПрАТ «УНІКА» шляхом виплати страхового відшкодування у випадку наявності на це підстав, встановлених чинним законодавством України. Вимагання стягнути з МТСБУ кошти без попереднього звернення до МТСБУ є порушенням чинного законодавства, що стосується процедури отримання відшкодування від МТСБУ. Позивач не зверталась до МТСБУ з заявою на виплату відшкодування та не надавала відповідних для виплати документів. Вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди також не визнають, оскільки МТСБУ не порушувало вимог законодавства у відносинах з позивачем ані щодо строків здійснення виплат, ані щодо порядку визначення розміру відшкодування. У зв`язку з чим, просять відмовити позивачу в задоволенні позову.

Позивач надала відповідь на відзив МТСБУ, в якій зазначила, що вважає необґрунтованим посилання МТСБУ у своєму відзиві на відсутність у позивача підстав для відшкодування спричиненої шкоди, оскільки жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку потерпілого у разі заподіяння йому шкоди з вини особи, яка має поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, спочатку звертатися до МТСБУ та отримати від нього рішення про відмову у здійсненні регламентної виплати, а вже після цього звертатися до суду. Отже, з моменту звернення до суду з даним позовом та з дати, коли МТСБУ дізналося про ДТП, до теперішнього часу МТСБУ не вчинило жодних дій щодо відшкодування шкоди. Позивач має право вільно, на власний розсуд обрати спосіб здійснення свого права звернення з вимогою до зазначених відповідачів з вимогою про виплату страхового відшкодування або інше. Вважає відзив МТСБУ необґрунтованим. Просить задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача ПрАТ «СК «УНІКА», дослідивши докази у їх сукупності, та законодавство, що регулює дані правовідносини, суд встановив наступне.

Постановою слідчого Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 18.03.2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000363 від 07.02.2017 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях невстановленого водія, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Постановою Краматорського міського суду від 09.06.2017 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно виписки з історії хвороби № 1150 ОСОБА_1 06.02.2017 року поступила до травматологічного відділення міської лікарні № 3 з діагнозом: ЗЧМТ: струс головного мозку, з цефалгією, вестибулопатією, параорбітальна гематома, забій м`яких тканин обличчя, забита рана лобово-скроневої області зліва, забій, підшкірна гематома лівого колінного суглоба та 17.02.2017 року була виписана з відділення на амбулаторне лікування у невропатолога поліклінікі за місцем мешкання.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу Daewoo Lanos д/н НОМЕР_1 є ОСОБА_2 .

Згідно витягу з бази МТСБУ цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Daewoo SENS д/н НОМЕР_1 застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА» за полісом № АК/122548. Страховик є діючим членом МТСБУ.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03.05.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої у зв`язку з ДТП задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду в розмірі 1295,96 грн., моральну шкоду в розмірі 30000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280 грн.

Згідно копії виконавчого листа рішення суду набрало законної сили 05 червня 2018 року та видано виконавчий лист.

Згідно листа Краматорського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Харків) від 25.08.2020 на примусовому виконанні у Краматорському міському відділі державної виконавчої служби знаходиться повторно відкрите виконавче провадження АСВП 60178751 по виконанню виконавчого листа № 234/14990/17; 2/234/326/18 від 11.06.2018, виданого Краматорським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 32575,96 грн.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

У чч.1, 2 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз положень ч.2 ст.1187 ЦК України свідчить про те, що вказана норма застосовується у випадку заподіяння шкоди особою, яка володіє джерелом підвищеної небезпеки.

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Аналіз загальних положень про відшкодування шкоди (ст.ст.1166, 1194 ЦК України) свідчить про те, що власник транспортного засобу відповідає за шкоду, завдану особою, яка керувала транспортним засобом, лише у випадках, коли неправомірному заволодінню цією особою транспортним засобом сприяла недбалість його власника (ч.4 ст.1187 ЦК України) або перебування такої особи в трудових відносинах з власником та заподіяння шкоди під час виконання нею трудових обов`язків (ч.1 ст.1172 ЦК України).

Під неправомірним заволодінням транспортним засобом необхідно розуміти умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їхній волі.

Отже, зі змісту ч.4 ст.1187 ЦК України вбачається, що власник відповідає за шкоду завдану особою, яка керувала, якщо недбалість (необережність) власника сприяла умисному протиправному вилученню цією особою транспортного засобу у нього з будь-якою метою всупереч його волі.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відносинах, що виникли, відповідальність будується на загальних умовах за принципом вини. Тобто, в такому разі особою, яка зобов`язана відшкодувати завдану шкоду, є та особа, безпосередні дії якої призвели до виникнення в іншої особи збитків.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

Для правильного застосування наведених положень ст.1187 ЦК України першочергове значення має встановлення суб`єкта відповідальності за завдану шкоду. Так, за загальні умови за принципом вини передбачають, що для притягнення особи до деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Верховним Судом України у постанові від 29.06.2016 року у справі №6-192цс16 висловлено наступну правову позицію: за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною першої статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За встановленими у справі обставинами, позивачу ОСОБА_1 завдано шкоду безпосередніми протиправними діями заподіювача - винної в ДТП особи ОСОБА_3 , які полягають у порушенні ПДР під час керування транспортним засобом, що призвело до ДТП. Дані обставини підтверджуються рішенням Краматорського міського суду Донецкої області від 03 травня 2018 року.

Водій автомобіля Daewoo Lanos НОМЕР_1 ОСОБА_3 на час ДТП являвся законним володільцем вказаного автомобіля без жодних доказів неправомірного заволодіння ним, що виключає відповідальність власника автомобіля за шкоду, спричинену з вини його законного володільця ОСОБА_3 ..

З матеріалів справи суд не вбачає, що ОСОБА_3 , який керував автомобілем ОСОБА_2 , заволодів неправомірно автомобілем, а також те, що ОСОБА_2 вчинив будь-які неправомірні винні або недбалі дії, що призвели до настання для позивача негативних наслідків. Посилання представника позивача на наявність недбалості в діях ОСОБА_2 не підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведене свідчить про те, що власник не є заподіювачем шкоди і винною особою, відсутня протиправна поведінка власника та причино-наслідковий зв`язок із заподіяною позивачу шкодою .

Враховуючи наведене, суд вважає, що суб`єктом відповідальності за причинену з вини такої особи шкоду, є сама особа, діями якої завдано шкоди, а тому суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану позивачу не являється власник транспортного засобу, який не несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки ст.1187 ЦК України покладає обов`язок з відшкодування шкоди на особу, з вини якої така шкода завдана, тобто на ОСОБА_3 ..

За таких обставин і вищевказаних підстав, суд дійшов висновку, що власник автомобіля ОСОБА_2 не є відповідальним за відшкодування пов`язаної з ДТП моральної шкоди, а тому, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Вимоги відповідача ОСОБА_2 , викладенні у клопотанні щодо застосування позовної давності у справі, суд вважає безпідставними, так як згідно з пунктом 3 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», суд приходить до наступного.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно ст.3 Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.22 вказаного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди та обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку ДТП.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 147/66/17 від 14.12.2021 року звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Відповідно до ст.26-1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону , - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Позивач, звертаючись до суду до ОСОБА_3 , як винної особи у ДТП, на власний розсуд обрала один з альтернативних можливих способів захисту свого порушенного права та за рішенням суду на її користь з ОСОБА_3 було стягнуто матеріальну та моральну шкоду.

Моральна шкода відшкодовується потерпілій особі страховиком винної особи та розмір моральної шкоди при страховій виплаті страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю, залежить від суми виплати за таку шкоду і не може перевищувати 5 відсотків від суми такої виплати.

Але у даній справі відповідач ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована з ПрАТ «СК «УНІКА», не визнаний винною особою, що давало би право потерпілій особі стягнути моральну шкоду зі страхової компанії.

Крім того, в уточненій позовній заяві позивач зазначає, що до наступного часу їй не відшкодовано спричинену джерелом підвищеної небезпеки, шкоду, оскільки ОСОБА_3 ані в добровільному порядку, ані у примусовому, через виконавчу службу, не сплатив їй шкоду.

Тому дане питання повинно вирішуватися в порядку виконання рішення суду.

Щодо строків звернення потерпілої особи до страхової компанії, на які представник ПрАТ «СК «УНІКА» посилається у своєму запереченні, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), від висновків якої вважала за необхідне відступити колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася 06 лютого 2017 року, до суду позивач звернулась з позовом до МТСБУ 01 лютого 2021 року, тобто у визначений законом строк з моменту скоєння ДТП позивач до страхової компанії не зверталась, не довела, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від неї причини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «УНІКА» про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України,ст.ст.23,1167, 1187,1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,(місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (04112, м.Київ, вул..Олени Теліги, б.6 «В», ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,(місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), треті особи: Моторне(транспортне) страхове бюро України(місцезнаходження: м.Київ, Русанівський бульвар,8, ); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,(місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.05.2023 року.

Суддя І.М. Владимирська