Провадження № 2/638/1202/23
РІШЕННЯ

Іменем України

17 травня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

при секретарі Веліток Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини,

встановив:

25.11.2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовом до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_2 . Після смерті матері відкрилась спадщина, яка, зокрема, складається з частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За життя мати не залишила заповіту, оскільки спадщину вона прийняла фактично і свої права на домоволодіння належним чином не оформила. Позивач вказує, що є єдиним сином спадкодавця ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 від 12 жовтня 2021 року. Відповідно до ст. 1261 ЦК України вказує, що є єдиним спадкоємцем за законом. Оскільки його мати заповіту не залишила, то відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, вступають в дію норми спадкування за законом.

В судовому засідання позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджуються свідоцтвом про народження виданим повторно серія НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно серії НОМЕР_4 .

Відповідно до Довідки від 26.10.2021 року №1113730, про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на обєкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів, що видана КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР, житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за: суб`єкт 1 - « ОСОБА_4 » (російською мовою) частка суб`єкта права 50/100; суб`єкт 2 ОСОБА_5 , приватна власність, частка права 17/100; суб`єкт 3 « ОСОБА_6 » (російською мовою), приватна власність, частка суб`єкта 33/100.

Позивач стверджує, що ОСОБА_7 це його дідусь, і на його думку його мати ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 фактично прийняла спадщину.

Однак дане твердження не підтверджується належними та допустимими доказами, з огляду на наступне.

Жодним доказом не підтверджено дату смерті ОСОБА_7 , лише зі слів самого позивача.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР 1963 року.

Однак позивач не ставить питання про визнання факту прийняття його матірю ОСОБА_3 спадщини від ОСОБА_7 , тому суд не досліджує питання про її фактичний вступ до спадщини, а розглядає справу лише в межах заявлених вимог.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм Сімейного кодексу України та правових позицій Верховного Суду, саме ОСОБА_1 як позивач та особа, яка стверджує про факт спільного проживання із ОСОБА_3 повинен довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог. Таким чином, необхідною умовою для встановлення факту прийняття спадщини є доведеність факту спільного проживання позивача з ОСОБА_8 на момент її смерті.

Нормами цивільного процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Наявні у матеріалах справи повідомлення - рахунки від ПрАТ «Харківенергозбут» не можуть вважатись доказами, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які посилається позивач.

Також суд звертає увагу, що частина квитанцій та їх копій, що долучена позивачем до позову, вчинені від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , які фактично не підтверджують та не спростовують жодних обставин по даній справі.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , взагалі входив до спадкової маси, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , адже право власності зареєстровано на інших осіб.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св 19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Позивач надав до суду довідку з реєстру територіальної громади про його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , однак дана довідка підтверджує лише факт його реєстрації за даною адресою станом на 12.10.2021, однак не на день смерті його матері ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини.

При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступенів, це означає, що у разі смерті до відкриття спадщини дітей спадкодавця, право на спадкування переходить до їхніх дітей (онуків спадкодавця), у разі смерті до відкриття спадщини онуків спадкодавця, право на спадкування отримають їхні діти (правнуки спадкодавця), у разі смерті до відкриття спадщини правнуків спадкодавця - їхні діти (праправнуки спадкодавця) і т. д.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18).

Доказів того, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_7 позивач суду не надав, що в свою чергу також не було предметом розгляду в даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 29.05.2023 року.

Головуючий