Справа № 444/208/22 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/811/1015/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Цяцяка Р.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» та ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

в січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» (далі - СК «Інтер Поліс») про стягнення на його користь:

- страхового відшкодування (основний борг) в розмірі 172 028 грн 66 коп.;

- пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 5 732 грн 41 коп., трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 972 грн 33 коп. та інфляційних втрат у розмірі 1 059 грн 41 коп.;

- моральної шкоду за несвоєчасну виплату у розмірі 9 000,00 грн.;

- понесених судових витрат у зв`язку із розглядом справи на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказував на те, що 22 серпня 2020 року близько 09 год. 25 хв. на 147 км. + 600 м. автодороги Тернопіль - Львів - Рава-Руська, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Volkswagcn Passat» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автопоїзда у складі тягача «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом «Smitz», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого, пасажир автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці події. Транспортний засіб марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за договором ОСЦПВ № AO875324, та цивільно-правова відповідальність гр. ОСОБА_3 застрахована у СК «Інтер Поліс». 16 серпня 2021 року позивачем на адресу відповідача було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 284 504,00 грн. Відповідачем проведено виплату у розмірі 23 431 грн 67 коп. у визначені законом строки та 4 539 грн 67 коп. після закінчення 90-денного терміну. Відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування в повній мірі, у зазначені в законі строки, а отже протермінував здійснення виплати страхового відшкодування у розмірі 176 568 грн 33 коп. Також позивачу завдано моральну шкоди за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 9 000,00 грн (близько 5% від суми заборгованості), оскільки позивач очікував на отримання страхового відшкодування вчасно та в повній мірі, адже грошові кошти йому потрібні для утримання неповнолітнього сина, а також інших трьох дітей, однак отримав часткову відмову від відповідача, відтак моральні страждання, які виникли внаслідок смерті дружини в ДТП, додатково поглибились внаслідок неотримання належного йому страхового відшкодування. Також позивач повинен був докласти додаткових зусиль для організації свого життя, та членів його сім`ї, був позбавлений можливості реалізовувати ряд своїх прав та звичок. Порушення прав позивача, завдало йому додаткового морально-психологічного дискомфорту. Позивач був змушений докласти додаткових зусиль та часу для збору документів для подання позову та залучення адвоката для надання правової допомоги.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» про стягнення страхового відшкодування, задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 56 676,00 грн; пеню - 1 852 грн 45 коп., відсотки річних - 312 грн 11 копн., інфляційні втрати - 1 059 грн 41 коп.; моральну шкоду за несвоєчасну виплату у розмірі 2 000,00 грн; понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на правову допомогу у розмірі 1 967 грн 23 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржили сторони у справі.

Апеляційна скарга СК «Інтер Поліс» мотивована тим, що судом першої інстанції під час вирішення спору, зокрема в частині стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з встановленням надгробного пам`ятника, не враховано ліміт відповідальності, визначений страховим полісом. Стягуючи ці витрати місцевий суд перевищив згаданий ліміт, який становив 200 000,00 грн.

Просить рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17 березня 2023 року в частині задоволених вимог скасувати та в цій частині прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , мотивована тим, що сторона позивача вважає, що суд постановляючи рішення в справі не дослідивши всіх обставин справи, не врахував того, що страховик (відповідач) жодним чином не погодив з особою, яка має право на отримання відшкодування розмір страхового відшкодування, а визначив такий самостійно, чим порушив норми частини 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що найперше впливає на розмір та терміни виплати страхового відшкодування та порушує права позивача, з огляду на таке.

Так, на думку заявника, вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд не дослідив та не врахував того, що ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - повнолітні діти заявника та ОСОБА_8 - матір загиблої ОСОБА_5 , не заявляли про право на отримання страхового відшкодування, а подали відповідачу заяви про відмову в отриманні відшкодування моральної шкоди. Проте, відповідач протрактував такі заяви на свою користь, вирішивши застосувати норми статті 515 ЦК України. Однак, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - повнолітні діти заявника та ОСОБА_8 - матір загиблої ОСОБА_5 подавши відповідачу заяви про відмову в отриманні відшкодування моральної шкоди, відповідно до частини третьої статті 12 ЦК України мають право на відмову від свого майнового права. Відповідач зобов`язаний був провести відшкодування моральної шкоди на рахунок позивача в повному розмірі, в сумі 56 676,00 грн, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - повнолітні діти заявника та ОСОБА_8 - матір загиблої ОСОБА_5 , відмовились від свого майнового права, тому лише ОСОБА_1 має право на страхове відшкодування моральної шкоди, оскільки він також є законним представником свого неповнолітнього сина ОСОБА_9 , 2009 року народження. Звертає увагу на те, що надіслані відповідачу вищевказані заяви, були складені відповідно до статті 5 Закону України «Про звернення громадян», долучивши завірені копії паспортів та РНОКПП, тому, відповідач був зобов`язаний розглянути подані йому заяви та вчасно, в письмовій формі повідомити заявників про розгляд їхніх заяв, однак цього не зробивши, протрактував їх в свою користь.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення страхового відшкодування у відповідності до статті 27.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, місцевий суд не врахував, що страховиком в односторонньому порядку прийнято рішення про виплату страхового відшкодування щомісячними платежами у розмірі 4 539 грн 67 коп. протягом 32 місяців, починаючи з листопада 2021 року (дата виплати 18 листопада 2021 року), останній платіж 2 594 грн 23 коп. у червні 2024 року, що підтверджується копією листа СК «Інтер Поліс» № 2288 від 18 листопада 2021 року, та не зазначено і не узгоджено з особою, яка має право на отримання відшкодування на яких підставах визначено умови виплати, суми, дату початку такої виплати та розміру щомісячного платежу. Тобто самостійно прийнято рішення, яке порушує права позивача на отримання страхового відшкодування. Враховуючи те, що страховик прийняв рішення здійснювати відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами, перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, оскільки це право страховика а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати, однак узгодження розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування є обов`язком страховика. Якщо страховик прийняв рішення про здійснення відшкодування передбаченого статтею 27.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що тягне за собою застосування статей 1200, 1202 ЦК України, тобто рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами, а перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, то страхове відшкодування, передбачене статями 27.3. та 27.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач мав виплатити не пізніше 90 днів. Решту суми (оскільки ліміт страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, по полісу № А0875324 в розмірі 200 000,00 грн) має право здійснювати рівними частинами, шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами. Однак, відповідач, після відкриття Жовківським районним судом провадження у справі, що переглядається припинив здійснювати щомісячні платежі, які згідно з оскаржуваним рішенням у цій справі, судом встановлені, як частково визнані, відповідачем вимоги позивача, щодо виплати даного виду страхового відшкодування обґрунтованими, вирішив здійснювати таке відшкодування рівними частинами, шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами, а не у вигляді одноразової виплати.

Враховуючи необґрунтоване часткове задоволення позову, судом безпідставно зменшено розмір понесених позивачем судових витрат, а також розмір заявлених штрафних санкцій, за невиплату страхового відшкодування.

Також, судом необґрунтовано зменшено розмір завданої моральної шкоди.

Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Інтер Поліс» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування (основний борг) в розмірі 172 028 грн 66 коп.; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 5 732 грн 41 коп., три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 972 грн 33 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1 059 грн 41 коп.; моральну шкоду за несвоєчасну виплату у розмірі 9 000,00 грн; понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

16 червня 2023 року від СК «Інтер Поліс» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому міститься прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог в задоволенні яких відмовлено.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу СК «Інтер Поліс» слід задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_10 задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 серпня 2020 року, в результаті якої загинула ОСОБА_5 , винуватості у її скоєнні ОСОБА_3 , а також у визнанні цієї події (пригоди) страховим випадком, учасниками справи не заперечується та визнаються.

Предметом перевірки в апеляційному порядку є правильність висновків суду першої інстанції щодо визначення як розміру страхового відшкодування, належного позивачу, так і його складових та порядку виплати, а також питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача пені, відсотків річних та інфляційних втрат, а також відшкодування моральної шкоди у зв`язку із несвоєчасним (неповним), на думку позивача, проведенням виплати страхового відшкодування.

Судом встановлено, що позивач є чоловіком загиблої ОСОБА_5 та батьком їх чотирьох спільних дітей, один з яких є неповнолітнім та перебуває на утриманні у позивача. Також судом встановлено, що матір`ю ОСОБА_11 ( ОСОБА_5 ) є ОСОБА_8 , чоловік якої ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з полісом ОСЦПВ № АО875324 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000,00 грн.

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону № 1961-IV).

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого врегульовано положеннями статті 27 цього Закону.

Щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Відповідно до пункту 27.3. страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1. та підпунктом «в» пункту 41.2. статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України 2020 року» розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку 22 серпня 2020 року становив 4 723 гривні. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди стосовно одного потерпілого з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати складає 56 676 грн (4 723 грн * 12 міс.).

Особами, які мають право на відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_5 , є її мати, чоловік та четверо дітей, де частка одного з них становить 1/6 частину загального розміру страхового відшкодування - 9 446 грн.

Одна із дітей є неповнолітньою, законним представником якої в силу вимог закону є її батько (позивач у справі).

Тобто, особи, які мають право на відшкодування моральної шкоди, визначаються відповідно до положень статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому положеннями цього Закону не передбачено визначення частки особи, яка має право на відшкодування моральної шкоди, без урахування осіб, які пропустили строк для подачі заяви про страхове відшкодування, зміни розміру частки, тощо (див. постанову Верховного Суду від 06 вересня 2021 року у справі № 723/2128/20-ц).

Не передбачено положеннями Закону № 1961-IV особам, які мають право на відшкодування моральної шкоди передати це право іншим особам, зокрема, які визначені пунктом 27.3. статті 27 цього Закону.

З огляду на фактичні обставини справи, що переглядається, а саме те, що право на отримання відшкодування моральної шкоди у гарантованому розмірі, визначеному Законом № 1961-IV, страховиком визнано, і таке відшкодування позивачу як особисто, так і як законному представнику неповнолітньої дитини виплачено у розмірі, пропорційно до належних їм часток, що визнається останнім, та свідчить про належне виконання свого зобов`язання у цій частині відповідачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Місцевим судом вірно враховано, що подання іншими особами, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди заяв про передачу цього права позивачу, не наділяє останнього правом на отримання такого відшкодування замість цих осіб, адже таке право належить їм в силу приписів Закону № 1961-IV.

При цьому, колегія суддів враховує що ці вимоги, в повному обсязі визнаються страховиком (відповідачем), кошти для їх виплати зарезервовано останнім, а особи, які мають право на їх отримання, можуть скористатись ним протягом трьох років, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що в даному випадку має бути реалізовано не пізніше 21 серпня 2023 року.

У цьому зв`язку, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині вирішення позовних вимог.

Щодо відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.2. статті 27 Закону України № 1961-IV).

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (пункт 27.5. статті 27 Закону України № 1961-IV).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від у справі № 304/936/19 до вирішення якої провадження у справі, що переглядається зупинялося, викладено такий висновок про застосування норм права: «Пунктом 27.2. статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення».

Також у цій постанові зазначено, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах: від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19 ((провадження № 61-3640св20) на неврахування якого міститься посилання в апеляційній скарзі у справі, що переглядається); від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19 (провадження № 61-17890св20), ухвалених Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Пунктом 27.2. статті 27 Закону № 1961-IV та статтею 1202 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, - щомісячними платежами або одноразовим платежем (не більше ніж за три роки).

Страхове відшкодування особі, яка має право на отримання страхового відшкодування на підставі пункту 2 частини першої статті 1200 ЦК України (чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно), може здійснюватися одним із таких способів:

1) шляхом виплати щомісячних платежів довічно, за умови відсутності випадків, передбачених абзацом другим частини першої статті 1202 ЦК України, для стягнення одноразового платежу;

2) шляхом виплати одноразової виплати (але не більше як за три роки наперед) у разі існування випадків, передбачених абзацом другим частини першої статті 1202 ЦК України, та подальшої виплати щомісячних платежів довічно із виключенням суми одноразової виплати.

Законом не передбачено одночасного стягнення на користь особи, яка перебувала на утриманні померлого, як щомісячних платежів, так і одноразової виплати за один і той же період, оскільки це призводить до подвійного стягнення коштів з відповідальної особи за одне і теж правопорушення.

Аналіз змісту заяви про виплату страхового відшкодування та рішення про його виплату свідчить, що заявник (чоловік загиблої ОСОБА_5 ) просив виплатити йому цю частину відшкодування одноразовим платежем, а страховик визнаючи за заявником право на її отримання, проте в розмірі 143 324,00 грн, вирішив провести її виплату щомісячними платежами (останній платіж - червень 2024 року). При цьому рішення про виплату страхового відшкодування не містить жодного обґрунтування, окрім посилання на пункт 1 статті 1202 ЦК України, щодо проведення цієї виплати щомісячними платежами.

З урахуванням встановлених обставин справи, що переглядається, зокрема, що позивач є пенсіонером, розмір отримуваної ним пенсії є невеликим, а після смерті дружини - ОСОБА_5 , на його утриманні залишився їхній неповнолітній син - ОСОБА_7 (2009 року народження), і такими обставинами як підстава для виплати страхового відшкодування в цій частині, обґрунтовано позов, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про можливість та доцільність виплати цієї частини страхового відшкодування щомісячними платежами.

Такий висновок узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, сформульованим у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19, відповідає особливому захисту дитини, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», й унеможливлює порушення майнового права дитини протягом значного відрізку часу, однак такий у справі, що переглядається, місцевим судом витлумачено невірно.

У той же час, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про невірний обрахунок суми такого відшкодування страховиком, виходячи з середньомісячного доходу потерпілої, оскільки такий слід було провести, виходячи з положень пункт 27.2. статті 27 Закону України № 1961-IV у кратному обрахунку мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Також колегія суддів погоджується, що виходячи з розрахунку відповідно до цієї норми Закону № 1961-IV, загальний розмір такого відшкодування не може бути меншим 170 028,00 грн, проте врахувавши розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю одного потерпілого (200 000,00 грн), визначений страховим полісом, а також розмір відшкодування моральної шкоди, який виплачено позивачу (18 892,00 грн), а також має бути виплачений іншим особам, які мають право на отримання такого відшкодування (37 856,00 грн), з огляду на її граничний розмір (4 732,00 грн * 12 міс. = 56 784,00 грн), визначений Законом № 1961-IV, розмір відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача повинен становити 143 324,00 грн (200 000,00 грн - 56 784,00 грн), і такий розмір визнається страховиком, що убачається з рішення про виплату страхового відшкодування.

Відтак, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги у цій частині вирішення позовних вимог частково обґрунтованими.

Щодо відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Відповідно до пункту 27.4. статті 27 Закону № 1961-IV страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовного одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

У справі, яка переглядається, установлено, що на спорудження надгробного пам`ятника померлій ОСОБА_5 її чоловіком - позивачем у справі витрачено 57 800,00 грн.

Стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування на підставі пункту 27.4. статті 27 Закону № 1961-IV, місцевий виходив з максимального розмірі такого відшкодування, визначеного цією нормою Закону в розмірі 56 676,00 грн та доведеності понесення позивачем таких витрат.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками, адже судом першої інстанції, не враховано, що розмір стягнутих оскаржуваним рішенням сум, а також суми, яка може бути отримана зацікавленими особами, як відшкодування моральної шкоди, з огляду на положення пункту 27.5 статті 27 Закону, перевищить встановлений договором розмір страхової суми на одного потерпілого, у зв`язку із задоволенням такої позовної вимоги, що суперечить меті Закону № 1961-IV, а також положенням статей 9, 22 та 27 цього Закону.

Однак, наведене не позбавляє осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування у розмірі, що перевищує страхову суму за рахунок особи, яка спричинила загибель потерпілої ОСОБА_5 , тобто ОСОБА_3 .

Щодо стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеному у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 6-927цс16).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5. статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Задовольняючи ці позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу несвоєчасно виплачено страхове відшкодування витрат, пов`язаних з встановленням надгробного пам`ятника, підлягають задоволенню, виходячи із суми таких витрат пеня, відсотки річних та інфляційні втрати.

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність підстав для стягнення витрат, пов`язаних з встановленням надгробного пам`ятника, вказані позовні вимоги як похідні не підлягають задоволенню саме із цих підстав.

Також вірними є висновки щодо відсутності підстав для їх задоволення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого, оскільки оскаржуване рішення в частині вирішення цих позовних вимог як основних є законним та обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц зроблено висновок, що «по своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання».

Оскільки конкретизація змісту зобов`язання щодо способу виплати страхового відшкодування, в частині відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого позивачу як особі, яка перебувала на утриманні останнього відбулося під час апеляційного розгляду даної справи, що також виключає вину страховика у невиконанні такого грошового зобов`язання, саме з цих підстав вимоги позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних не підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди спричиненої несвоєчасною (неповною) виплатою страхового відшкодування.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Апеляційна скарга СК «Інтер Поліс» не містить доводів щодо невірного вирішення цих позовних вимог.

Встановивши, що відповідачем прийнято невірне рішення про виплату частини страхового відшкодування частинами, чим спричинено позивачу моральну шкоду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що така має бути відшкодована страховиком, з підстав, передбачених статтею 23 ЦК України, співмірно, відповідно до встановлених обставин справи.

Щодо розміру моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов також вірного висновку про стягнення такої в розмірі 2 000,00 грн, і такий розмір, на думку колегії суддів, за обставинами даної справи, відповідає вимогам розумності та справедливості та не призводить до збагачення позивача, і не може вважатися непомірним для відповідача.

Відтак, доводи апеляційної скарги позивача у цій частині не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого, а також моральної шкоди у зв`язку із несвоєчасною виплатою страхового відшкодування слід залишити без змін, в решті рішення суду скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина друга статті 137 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частині першій та другій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору у даній справі, слід здійснити новий розподіл судових витрат за розгляд справи судом першої інстанції, а також розподілити судові витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 березня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної у зв`язку із смертю потерпілого та моральної шкоди за несвоєчасну виплату залишити без змін.

В решті вирішення позовних вимог рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 березня 2023 року скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 143 324 (сто сорок три тисячі триста двадцять чотири) грн 00 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення пені, відсотків річних, інфляційних втрат та витрат, пов`язаних з встановленням надгробного пам`ятника - відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» на користь ОСОБА_1 4 618 (чотири тисячі шістсот вісімнадцять) грн. 20 коп. витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи судом першої інстанції.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» в дохід державного бюджету 1 453 (одну тисячу чотириста п`ятдесят три) грн 14 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Компенсувати приватному акціонерному товариству Страхова компанія «Інтер Поліс» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 1 488 (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» в дохід державного бюджету 2 179 (дві тисячі сто сімдесят дев`ять) грн 70 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 червня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

Р.П. Цяцяк