КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/699/2023 (№ 22-з/824/758/2023) Головуючий у ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

05 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Журби С.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у м. Києві заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОЛІМПІЙСЬКИЙ» про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність ОСББ «Олімпійський» в особі голови правління Спиридонова Б.С. щодо ненадання відповіді на звернення співвласника ОСББ «Олімпійський» ОСОБА_1, а саме відповіді на заяву № 1 від 26.08.2021 року, заяву № 2 від 26.08.2021 року, заяву № 4 від 26.08.2021 року, заяву № 5 від 26.08.2021 року, заяву № 6 від 26.08.2021 року, заяву від 31.08.2021 року;

зобов'язати ОСББ «Олімпійський» в особі голови правління Спиридонова Б.С. протягом десяти робочих днів з дати набрання судовим рішенням законної сили надати ОСОБА_1 для ознайомлення з правом робити виписки, копії, фото:

- технічну документацію (технічний паспорт) будинку АДРЕСА_1, з усіма поверхами та нежитловими приміщеннями;

- технічну документацію, на підставі якої багатоквартирний будинок АДРЕСА_1, прийнято в експлуатацію, технічний паспорт і план інженерних мереж;

- ситуаційний план території ОСББ «Олімпійський» та інформацію про об'єкти, розміщені на такій території;

- технічну документацію на земельну ділянку, надану ОСББ «Олімпійський» для обслуговування будинку АДРЕСА_1;

- всі протоколи та рішення загальних зборів ОСББ «Олімпійський» створенні до дати надання на ознайомлення;

- всі протоколи та рішення правління ОСББ «Олімпійський» з дати створення до дати надання на ознайомлення;

- звіти про витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, а саме ремонт інженерних мереж зливової каналізації будинку в 2021 році;

- договори, укладені ОСББ «Олімпійський» з постачальниками комунальних послуг водопостачання та водовідведення, опалення, електропостачання та інших комунальних послуг для обслуговування будинку АДРЕСА_1;

- договори оренди нежитлових та технічних (допоміжних) приміщень, які розмішені у будинку АДРЕСА_1;

- фінансові звіти ОСББ «Олімпійський» з дати створення;

- статут ОСББ «Олімпійський», рішення загальних зборів про обрання складу правління, склад якого чинний на час подання даної заяви, персональний склад правління;

- номери телефонів, інші засоби зв'язку управителя та інших осіб ОСББ «Олімпійський» (посада, прізвище ім'я, по батькові), що забезпечують експлуатацію багатоквартирного будинку АДРЕСА_1;

- номери телефонів, інші засоби зв'язку, договори виконавців житлово-комунальних послуг багатоквартирного будинку АДРЕСА_1;

зобов'язати ОСББ «Олімпійський» в особі голови правління Спиридонова Б.С. протягом десяти робочих днів з дати набрання судовим рішенням законної сили надати ОСОБА_1 в письмовій формі відповідь на заяву № 4 від 26.08.2021 року, заяву № 5 від 26.08.2021 року, заяву від 31.08.2021 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року у даній справі скасовано і ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача надати можливість ознайомитись із документами задоволено частково.

Зобов'язано ОСББ «Олімпійський» в особі голови правління Спиридонова Б.С. протягом 30 календарних днів надати ОСОБА_1 для ознайомлення з правом робити виписки, копії та фото:

- всі протоколи та рішення загальних зборів ОСББ «Олімпійський» з дати створення і до дати ознайомлення;

- договори, укладені ОСББ «Олімпійський» з постачальниками комунальних послуг водопостачання та водовідведення, опалення, електропостачання та інших комунальних послуг для обслуговування будинку;

- договори оренди нежитлових та технічних приміщень, які розміщені в будинку АДРЕСА_1;

- фінансові звіти ОСББ «Олімпійський» з дати створення;

- статут ОСББ «Олімпійський»;

- персональний склад правління і засоби зв'язку з головою правління ОСББ «Олімпійський»,

- технічну документація на земельну ділянку надану ОСББ «Олімпійський» для обслуговування будинку АДРЕСА_1;

- звіти про утримання спільного майна, а саме ремонт інженерних мереж зливової каналізації у 2021 році в будинку АДРЕСА_1;

- технічну документацію, на підставі якої будинок АДРЕСА_1 був зданий в експлуатацію.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

15 травня 2023 року позивачка подала до апеляційного суду заяву про розподіл судових витрат, в якій просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування заяви зазначила, що в апеляційній скарзі нею було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести на професійну правничу допомогу у зв'язку з розглядом справи в апеляційному порядку, а також зазначено, що відповідні докази на підтвердження розміру таких витрат будуть подані протягом п'яти днів після ухвалення рішення апеляційного суду. Остаточний розмір витрат на правничу допомогу, які вона має сплатити адвокату згідно договору про надання правової допомоги від 01 червня 2022 року та підписаним актом про надання правової допомоги по цьому договору від 15 травня 2023 року, становить 30 000,00 грн, а тому вказана сума підлягає стягненню із відповідача, оскільки ухвалено судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

29 травня 2023 року ОСОБА_1 також подала до апеляційного суду заяву про вирішення питання щодо стягнення з ОСББ «Олімпійський» сплаченого нею судового збору у загальному розмірі 3 632,00 грн та надання оцінки діям адвоката Кобзаренка Ю.В. щодо повідомлення суду неправдивої інформації, за результатом якої постановити окрему ухвалу, яку направити КДКА для вжиття необхідних заходів.

Заперечення відповідача на заяви про розподіл судових витрат до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, тому на підставі положеньчастини четвертої статті 270 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, оскільки їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги, колегія суддів вважає, що заяви про розподіл судових витратслід частково задовольнити з таких підстав.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новийрозподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Статтею 270 ЦПК України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених частиною першої статті 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Додаткове судове рішення є невід'ємною складовою основного судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов'язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 травня 2023 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково, рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року про відмову в задоволенні позову скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково.

Питання розподілу судових витрат в цьому судовому рішенні не вирішувалось.

Так, одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у судах апеляційної та/або касаційної інстанцій, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за подання позовної заяви про зобов'язання відповідача вчинити певні дії позивачка сплатила 908,00 грн судового збору згідно квитанції АТ «ПриватБанк» від 06 жовтня 2021 року (а.с. 43), виходячи із ставки судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2021 році.

За подання апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року ОСОБА_1 сплатила 2 724,00 грн судового збору згідно квитанцій АТ «Ощадбанк» від 08 червня 2022 року та від 01 липня 2022 року (а.с. 101, 117) з урахуванням ставки 150 відсотків, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви за кожну вимогу немайнового характеру (908,00 грн х 2 вимоги х 150 %).

Таким чином в межах розгляду даної справи позивачка понесла витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 3 632,00 грн, які просила стягнути з відповідача.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 36 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Отже, пропорційно до розміру задоволених вимог немайнового характеру із відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 816,00 грн, оскільки апеляційним судом було ухвалено судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Вказана сума складає половину мінімальної ставки судового збору, за якою позивачкою було сплаченого судовий збір за пред'явлення позову і подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

У відповідності до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до положень частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина третя статті 141 ЦПК України передбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суді першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 3 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського судувід 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов'язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

45. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

46. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 зазначено, що « (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; (6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18».

У даній справі встановлено, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести на професійну правничу допомогу у зв'язку із розглядом справи в суду апеляційної інстанції - 30 000,00 грн а також, що відповідні докази на підтвердження розміру таких витрат будуть подані протягом п'яти днів після ухвалення рішення апеляційного суду.

До заяви про розподіл судових витрат, яка надійшла до суду апеляційної інстанції 15 травня 2023 року, позивачка договір про надання правової допомоги № 0106/2022/2, укладений 01 червня 2022 року між адвокатом Зозулею О.Л. та ОСОБА_1, та акт про надання правової допомоги по договору № 0106/2022/2 від 01 червня 2022 року (а.с. 220-228).

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 вказаного договору розмір гонорару за надання правової допомоги визначається за домовленістю сторін. Суми гонорару зазначаються адвокатом в актах про надання правової допомоги, які формуються ним в міру необхідності та вручаються безпосередньо клієнту або направляються засобами поштового чи комунікаційного зв'язку за його місцезнаходженням.

В договорі договір про надання правової допомоги № 0106/2022/2 від 01 червня 2022 року відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару.

Зі змісту акту про надання правової допомоги по договору вбачається, що в ньому лише зазначений перелік виконаних адвокатом Зозулею О.Л. робіт (наданих послуг) позивачці у цій справі в суді апеляційної інстанції та вказана вартість правничої допомоги, проте у зазначеному акті не визначено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Також, у наданих позивачкою документах не відображається час, витрачений адвокатом на надання правової допомоги, що додатково вказує на необґрунтованість поданої заяви.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі пред'явлених вимог, а правом визначати предмет та підставу відповідного клопотання наділений лише заявник (стаття 13 ЦПК України).

Згідно пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Тобто, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

З огляду на викладене, оскільки відсутня об'єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивачки про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

Наведене узгоджується з висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 569/4771/19 (провадження № 61-12001св20).

Крім того, колегія суддів при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу врахувала, що всі процесуальні документи у справі підписані ОСОБА_1, вона особисто приймала участь у судових засіданнях суду апеляційної інстанції і захищала свої права та інтереси, а в матеріалах справі відсутні докази, передбачені частиною четвертою статті 62 ЦПК України, на підтвердження повноважень адвоката діяти від імені та в інтересах позивачки в Київському апеляційному суді.

ОСОБА_1 у заяві про вирішення питання щодо судового збору від 29 травня 2023 року просила надати оцінку діям представника відповідача - адвоката Кобзаренка Ю.В. щодо повідомлення суду неправдивої інформації, за результатом якої постановити окрему ухвалу, яку направити КДКА для вжиття необхідних заходів, утім такі вимоги виходять за межі правового регулювання статті 270 ЦПК України, тому задоволенню не підлягають.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Зазначене відповідає роз'ясненням, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 № «Про судове рішення у цивільній справі».

За таких обставин, оскільки під час прийняття Київським апеляційним судом постанови від 10 травня 2023 року не було вирішено питання про судові витрати позивачки по сплаті судового збору, заяви ОСОБА_1 про відшкодування за рахунок ОСББ «Олімпійський» цих витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, є лише частково обґрунтованою, то наявні правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 134, 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі № 757/53886/21-ц задовольнити частково.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ОЛІМПІЙСЬКИЙ» про зобов'язання вчинити певні дії додаткове судове рішення.

Стягнути з об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олімпійський» на користь ОСОБА_1 1 816,00 грн сплаченого судового збору.

В задоволенні решти вимог заяв ОСОБА_1 про розподіл судових витрат відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 липня 2023 року.

Суддя-доповідач С.А. Голуб

Судді: С.О. Журба

Д.О. Таргоній