провадження № 22-ц/824/7529/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Жванко О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», поданою представником - адвокатом Квашніним Михайлом Олександровичем, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього грошові кошти у розмірі 17 704,10 доларів США та вирішити питання судових витрат.

У обґрунтування позову покликається на те, що 07.09.2013 між сторонами укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на виконання якого позивачу відкрито поточний рахунок до якого видано банківську картку типу Visa Gold, строком дії до 11/19 та пін-кодом до неї. 12.12.2017 на мобільний телефон позивача надійшли смс-повідомлення про здійснення операцій 11.12.2017 (12.12.2017) зі зняття коштів з вказаної платіжної картки на загальну спірну суму. На момент зняття коштів платіжна картка фактично перебувала у позивача, який на той час знаходився за кордоном у США в штаті Нью-Йорк. Стверджує, що кошти були зняті у США, штат Каліфорнія. Отримавши такі повідомлення, позивач намагався зв`язатися по телефону із банком на території України, однак через різницю у часі цього не вдалось зробити. Тоді ж, позивач написав повідомлення у системі-онлайн АТ «ПУМБ» та повідомив, що з його платіжної картки були викрадені кошти і просив розпочати розслідування.

У подальшому банк, розглянувши повідомлення, повідомив позивача про те, що спірні кошти не можуть бути повернуті, адже операції по платіжній картці проведені та успішно завершені шляхом зчитування інформації з магнітної полоси банківської платіжної картки в торгових точках на території США. Позивач наводить аргументи про те, що жодних платіжних операцій не здійснював, адже фізично перебував у іншому штаті, аніж проведені операції. Всі ці обставини свідчать про безпідставне зняття коштів із банківської платіжної картки без фізичного пред`явлення платіжної картки та за відсутності будь-яких дій із сторони позивача, які б призвели до зняття спірних коштів, а відтак відсутня цивільно-правова відповідальність позивача. У відповідності до ст. 1073 ЦК України та ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» просить позов задовольнити та стягнути безпідставно списані банком з рахунку клієнта грошові кошти, а позов задовольнити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення коштів - задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 17 704 (сімнадцять тисяч сімсот чотири) долари США 10 центів. Стягнуто з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4 978,18 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», через представника - адвоката Квашніна Михайла Олександровича, подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції не надано оцінку укладеному між сторонами Договору Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Правилам Міжнародної платіжної системи Visa International. Вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях та твердженнях позивача, що оскаржувані операції він ніби то не проводив. Стверджує, що враховуючи сутність ухваленого судового рішення суду першої інстанції, будь-який клієнт банку (фізична особа) після проведення видаткових операцій по рахунку зможе стверджувати, щодо не проведення зазначених операцій та зобов`язання банку за рахунок власних коштів відновити стан рахунку такого клієнта до проведення видаткових операцій.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що позивач, надаючи пояснення суду першої інстанції, визнав той факт, що він звернувся до банку лише після проведення усіх видаткових операцій по рахунку, а тому відповідно до імперативних вимог п. 14.16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п.п. 6, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою НБУ від 05 листопада 2014 року № 705. п. 6.4. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідальність за оскаржувані позивачем операції несе сам позивач.

Також апелянт посилаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені, зокрема, в постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21, від 10 квітня 2019 року у справі № 524/3979/16-ц та від 25 липня 2022 року у справі № 577/2701/20, зазначав, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб, має вирішальне значення при визначенні того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку - банк.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції посилається на судову практику Верховного Суду, яка не відноситься до спірних правовідносин. Зокрема, в постановах Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц та постанові Верховного Суду від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що користувач не несе відповідальність за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем. Натомість 12 грудня 2017 року оскаржувані позивачем операції відбулися за допомогою фізичного застосування банківської платіжної картки, отриманої позивачем у банку та ПІН код до неї мав лише позивач. Позивач сповістив відповідача про оскаржені операції після їх проведення.

Поряд з цим, апелянт також вказував про те, що ним з метою захисту своїх прав та інтересів подавалася апеляційна скарга на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 09 вересня 2022 року, однак ухвалою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року апеляційну скаргу повернуто апелянту у зв`язку з тим, що ухвала про поновлення позивачу строків для подачі доказів не підлягає окремому оскарженню.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що до правоохоронних органів в Україні (рахунок, з якого відбулося списання грошових коштів відкритий у АТ «ПУМБ» на території України) позивач звернувся лише 09 серпня 2021 року - зі спливом трьох років та 7 місяців після обставин, які мали місце 12 грудня 2017 року. При цьому посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 524/3979/16-ц.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

19 квітня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, надісланий представником - адвокатом Шуляковою Марією Василівною засобами поштового зв`язку. У відзиві позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року - залишити без змін.

При цьому позивач зазначав про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення, вірно встановив і в достатньо повному обсязі вивчив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, в повному обсязі з`ясував обставини справи, що мають значення для вирішення справи, надав належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

У судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити на підставі наведених в ній доводів.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення як необґрунтовану та безпідставну, рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 вересня 2013 року ОСОБА_1 підписав заяву № 23640075 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відкрито банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 (у валюті гривня), № НОМЕР_2 (у валюті долар США). Картки в пакеті послуг до поточного рахунку № НОМЕР_1 (у валюті гривня, МС Gold Chip та Visa Gold Chip), № НОМЕР_2 (у валюті долар США, Visa Gold Chip). Номер мобільного телефону на який будуть надходити смс-повідомлення про стан та здійснення операцій НОМЕР_3 . ОСОБА_1 підписанням цієї заяви підтверджує ознайомлення із ДКБО, Тарифами банку /том 1, а.с. 11/.

29 листопада 2016 року ОСОБА_1 заповнив заяву-анкету (опитувальник) № 23640075 ПАТ «ПУМБ» на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, де висловив намір відкрити поточний рахунок у валюті долари США /том 1, а.с. 12-13/.

Цього ж дня, ОСОБА_1 заповнив заяву № 23640075 про відкриття/закриття/зміну послуг до діючого поточного рахунку клієнта в межах пакету послуг ПАТ «ПУМБ», у якій просив змінити доступ до сервісу «СМС-банкінг» та до ступ до сервісу інтернету-банкінг «ПУМБ-online» /том. 1, а.с. 19/.

ОСОБА_1 до поточного рахунку отримав банківську картку № НОМЕР_4 , строк дії 11/19, Visa Gold із розмішеним на ній чіпом, USD. Копія відповідної картки долучена до справи позивачем. Картку видано позивачу 12 грудня 2016 року о 12 год. 28 хв., що підтверджено журналом видачі банківських платіжних карт та пін-конверту /том. 1, а.с. 15, 69/.

Відповідно до виписки ПАТ «ПУМБ» по картковому рахунку НОМЕР_5 за період з 12.01.2017 по 02.03.2018 здійснено ряд операцій покупки через POS-термінал (по картці *0910), а саме: 11.12.2017, 00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -1500,00 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00002949 NORTH HOLLYWOCAUS, -4000,00 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -406,10 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -2000,00 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00002949 NORTH HOLLYWOCAUS, -2000,00 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -2000,00 USD; 11.12.2017,00:00, TARGET 00002949 NORTH HOLLYWOCAUS, -3986,35 USD; 11.12.2017,00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -406,00 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -406,00 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -1000,00 USD. Всього операцій проведено на загальну суму 17704,10 USD у штаті Каліфорнія, США. Окрім цього суд звертає увагу, що виписка містить ряд інших операцій здійснених витрат за період з 29.11.2017 по 09.12.2017 проведеними у іншому штаті США, Нью-Йорк /том 1, а.с. 26/.

Позивач стверджував, що зазначені банківські операції не здійснював, не ініціював, адже знаходився фізично у США, штат Нью-Йорк.

12 грудня 2017 року в період з 07:39 год. по 08:37 год. ОСОБА_1 через систему «SMS-банкінг» ПАТ «ПУМБ» почали надходити на номер мобільного телефону SMS-повідомлення про здійснення вищевказаних операції.

Цього ж дня, у зв`язку із безпідставним списанням грошових коштів із банківського рахунку ОСОБА_1 звернувся із листом (смс-повідомленням) до центру обслуговування клієнтів ПАТ «ПУМБ» про крадіжку грошових коштів за кордоном та про можливість написання заяви про крадіжку коштів та початок розслідування. Дата повідомлення 12.12.2017 о 18:36:56 (за місцевим часом США, Нью-Йорк) /том 1, а.с. 21/.

12 грудня 2017 року о 9:49:39 та о 12:49:37 (за місцевим часом Україна, Київ) ПАТ «ПУМБ» направив відповідь на звернення ОСОБА_1 у якій повідомив про те, що для проведення розслідування необхідно подати скан-копію заяви про оспорювання трансакцій на підставі якої буде проведено розслідування банком /том 1, а.с. 20-21, 23-25/.

13 грудня 2017 року о 2:22:31 ПАТ «ПУМБ» повідомив ОСОБА_1 про реєстрацію інформації та передання її у відповідний відділ банку. Заява на розслідування розглядається протягом 45 днів /том 1, а.с. 19/.

Отже, ОСОБА_1 виконав усі дії та надав усю інформацію, яка необхідна була ПАТ «ПУМБ» для здійснення розслідування щодо спірних операцій.

Окрім цього, 12.12.2017 о 14:04 надійшло смс-повідомлення на мобільний телефон позивача про те, що коштів на банківському рахунку недостатнього, стан рахунку 0,01 дол. США.

13.12.2017 о 01:48 та о 01:50 на мобільний телефон ОСОБА_1 надійшли смс-повідомлення про те, що картка загублена, стан рахунку 0,00 дол. США /том. 1, а.с. 18, зворотна сторона). Однак, як установлено судом інформація щодо втрати картки не відповідає дійсності, оскільки відповідна банківська картка фізично знаходиться у ОСОБА_1 , що підтверджено долученою до справи її копією, та відсутністю заперечень із сторони відповідача, а відтак приймається судом до уваги.

27 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту поліції Нью-Йорка із заявою перевірки злочину/втраченого майна щодо події, яка мала місце 12 грудня 2017 року щодо отримання злочинцем особистої інформації і використання її для отримання майна за допомогою C/V коду дебетової картки. Несанкціоновані операції з валютою 17000,00 дол. США. Заява перекладена з англійської мови на українську мову перекладачем 18.07.2022 /том 2, а.с. 239-240/

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до органів досудового розслідування Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України про те, що невстановлені особи, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрали грошові кошти з платіжної картки, чим спричинили ОСОБА_1 матеріальну шкоду. Відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000633. У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілим, відповідно до постанови органу досудового розслідування від 18 серпня 2021 /том 2, а.с. 241-242/.

Відповідач надав заперечення щодо наявності такого кримінального провадження, відомості про які внесено через три роки після настання відповідної події та просить суд не приймати такі дані до уваги.

Суд першої інстанції установив, що банком отримано звіт по трансакціям від МПС Visa International із застосуванням банківської платіжної картки № НОМЕР_5 , USD, який перекладено із англійської мови на українську мову, з нотаріальним засвідченням справжності підпису перекладача на перекладі документа.

Саме цей звіт, на переконання відповідача, підтверджує фізичне пред`явлення банківської картки при проведенні операцій покупки у штаті Каліфорнія, США, які заперечує позивач.

Відповідно до деталей усіх трансакцій за спірними операціями, установлено, що такі проведення за допомогою: режиму уведення: 90 (повне зчитування та передавання магнітної смуги (версифікаційний код), метод ідентифікації власника картки: 1 (підпис) /том 1, а.с. 71-150/.

Відповідно до даних таблиці 4-7 рядок 22. Способи введення кодів у терміналі для здійснення платежів у місці здійснення покупки (продовження) код 90, опис - включено зчитування магнітної стрічки та безпосереднього змісту Шляху 1 або Шляху 2 (можлива перевірка CVV), використання - використовуються для вказування на повний, незмінний зміст магнітної стрічки, який передається банку-еквайєру або банку-емітенту, а також на те, що можлива перевірка CVV /том 1, а.с. 132/.

Відповідно до правил МПС Visa International метод ідентифікації власника картки: 1 (підпис), означає, що зразок підпису власника картки є на зворотному боці картки.

Суд першої інстанції установив, що на зворотному боці картки Visa Gold № НОМЕР_4 міститься інформація про необхідність зазначення зразку підпису, без підпису недійсна. Отже суд першої інстанції прийшов до переконання про те, що така картка містить особистий підпис позивача, адже була дійсна на момент проведення спірних операцій покупки /том 1, а.с. 15/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «ПУМБ» не подано жодних доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, які б безспірно доводили обставини про те, що ОСОБА_1 , як держатель платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по банківській платіжній картці, його особового рахунку, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції щодо зняття із його карткового рахунку коштів на загальну суму 17 704,10 дол. США.

Суд першої інстанції критично оцінив доводи відповідача про те, що зняття спірних коштів здійснено під час фізичного пред`явлення картки та вірним веденням ПІН-коду, оскільки встановлено, що використання банківської картки було застосовано у відповідності до коду «90» (включено зчитування магнітної стрічки та безпосереднього змісту Шляху 1 або Шляху 2 (можлива перевірка CVV), що не передбачає необхідність ведення ПІН-коду і застосування ПІН-коду не було підтверджено проведеною перевіркою банком у відповідності до МПС Visa International.

Окрім того, суд першої інстанції вважав, що оскільки банком видано позивачу, зокрема платіжну картку до поточного рахунку Visa Gold, USA , у валюті долар США; безпідставне списання коштів із банківської картки позивача здійснено у іноземній валюті, а відтак суд прийшов до висновку про те, що спірні кошти необхідно стягнути у валюті долар США, яка була погоджена сторонами договору, що не суперечить спеціальному законодавству України.

Стягуючи з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., суд першої інстанції вважав, що оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову, задоволення судом позовних вимог, враховуючи складання заяв по суті, участь у судових засідань в залі суду у цій справі; наявність заперечень щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу із сторони відповідача, з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, є підстави для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 10000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частинами першою та третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до частин першої і третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення) (чинне на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св 18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св 18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св 19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св 19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св 20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св 21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, після безпідставного списання грошових коштів із банківського рахунку, ОСОБА_1 виконав усі дії та надав усю інформацію, яка необхідна була ПАТ «ПУМБ» для здійснення розслідування щодо спірних операцій.

Банком було отримано звіт по трансакціям від МПС Visa International із застосуванням банківської платіжної картки № НОМЕР_5 , USD, який перекладено із англійської мови та українську мову, з нотаріальним засвідченням справжності підпису перекладача на перекладі документа.

Відповідно до деталей усіх трансакцій за спірними операціями, установлено, що такі проведення за допомогою: режиму уведення: 90 (повне зчитування та передавання магнітної смуги (версифікаційний код), метод ідентифікації власника картки: 1 (підпис) /том 1, а.с. 71-150/, що не передбачає необхідність ведення ПІН-коду та цього не підтверджено проведеною перевіркою банком у відповідності до МПС Visa International.

Відповідно, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції посилається на судову практику Верховного Суду, яка не відноситься до спірних правовідносин, зокрема, в постановах Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц та постанові Верховного Суду від13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки зазначено, що користувач не несе відповідальність за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем, не заслуговують на увагу.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду.

Також відсутні докази того, що позивач своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій.

Ураховуючи викладене, апеляційний суддійшов висновку, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що банком належними та допустимими доказами не підтверджено, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його рахунку, оскільки 12 грудня 2017 року переказ кредитних коштів, розміщених на картковому рахунку позивача, здійснено було без використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів.

При цьому обставина звернення позивача до правоохоронних органів України лише 09 серпня 2021 року - зі спливом трьох років та 7 місяців після обставин, які мали місце 12 грудня 2017 року, жодним чином не впливає на вирішення даного спору, оскільки як вже було зазначено вище, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені.

Натомість звернення позивача до правоохоронних органів лише додатково спростовує факт вчинення дій чи бездіяльності позивача щодо ініціювання спірних платіжних операцій.

Окрім того, апеляційний суд також бере до уваги, що попередньо, а саме 27 березня 2018 року ОСОБА_1 звертався й до Департаменту поліції Нью-Йорка із заявою перевірка злочину/втраченого майна щодо події, яка мала місце 12 грудня 2017 року щодо отримання злочинцем особистої інформації і використання її для отримання майна за допомогою C/V коду дебетової картки. Несанкціоновані операції з валютою 17000,00 дол. США. Заява перекладена з англійської мови на українську мову перекладачем 18.07.2022 /том 2, а.с. 239-240/

При цьому посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 524/3979/16-ц колегія апеляційного суду відхиляє, оскільки в справі № 524/3979/16-ц касаційним судом було взято до уваги те, що не доведеним є факт, що 20 липня 2013 року саме третіми особами були зняті кредитні кошти з його карткового рахунку, враховуючи, що зняття коштів відбулося з використанням оригіналу картки та шляхом коректного введення ПІН-кода.

Тоді як у справі, що наразі переглядається апеляційним судом, встановлено, що використання банківської картки було застосовано у відповідності до коду «90» (включено зчитування магнітної стрічки та безпосереднього змісту Шляху 1 або Шляху 2 (можлива перевірка CVV), що не передбачає необхідність ведення ПІН-коду та цього не підтверджено проведеною перевіркою банком у відповідності до МПС Visa International.

А також у справі № 524/3979/16-ц касаційним судом було враховано, що відповідач повідомив правоохоронні органи та відділення банку про викрадення у нього саме кредитної картки та зняття грошових коштів з його карткового рахунку лише 16 вересня 2013 року, банк не несе відповідальність за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення, натомість подія викрадення майна мала місце в ніч з 19 на 20 липня 2013 року.

Таким чином, у справі особа порушила обов`язок щодо негайного повідомлення банку про відповідне викрадення майна.

Натомість у справі, що наразі переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 негайно 12 грудня 2017 року у зв`язку із безпідставним списанням грошових коштів із банківського рахунку звернувся із листом (смс-повідомленням) до центру обслуговування клієнтів ПАТ «ПУМБ» про крадіжку грошових коштів за кордоном та про можливість написання заяви про крадіжку коштів та початок розслідування. Дата повідомлення 12.12.2017 о 18:36:56 (за місцевим часом США, Нью-Йорк) /том 1, а.с. 21/. При цьому, кредитна картка позивачем не втрачалася, з користування його не вибувала і була долучена до матеріалів справи.

Також апеляційний суд не погоджується з доводом апелянта про можливість застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, в постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21, від 10 квітня 2019 року у справі № 524/3979/16-ц та від 25 липня 2022 року у справі № 577/2701/20, щодо того, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб, має вирішальне значення при визначенні того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку - банк.

Таке відхилення вказаного доводу апелянта апеляційний суд мотивує тим, що з урахуванням встановлених обставин справи вбачається, що позивач не втрачав фінансовий номер телефону, а про здійснення банківських операцій дізнався 12 грудня 2017 року в період з 07:39 год. по 08:37 год. шляхом отримання SMS-повідомлень на номер мобільного телефону через систему «SMS-банкінг» ПАТ «ПУМБ». І, відповідно негайно після того, як позивачеві стало відомо про такі банківські операції, він звернувся із листом (смс-повідомленням) до центру обслуговування клієнтів ПАТ «ПУМБ» про крадіжку грошових коштів за кордоном та про можливість написання заяви про крадіжку коштів та початок розслідування. Дата повідомлення 12.12.2017 о 18:36:56 (за місцевим часом США, Нью-Йорк) /том 1, а.с. 21/.

А відтак, ураховуючи недоведеність вчинення позивачем певних дій чи бездіяльності, спрямованих на сприяння втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені, необґрунтованим є посилання апелянта на те, що до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку - банк, оскільки в даній справи повідомлення позивача бунку про несанкціоноване списання коштів було здійснене одразу після надсилання банком СМС-повідомлення позивачу про відповідні транзакції, яке було здійснено вже після проведення останньої операції і доказів про те, що вони були проведені саме позивачем матеріали справи не містять.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що з виписки ПАТ «ПУМБ» по картковому рахунку НОМЕР_5 вбачається здійснення ряду спірних операцій покупки через POS-термінал (по картці *0910), а саме: 11.12.2017, 00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -1500,00 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00002949 NORTH HOLLYWOCAUS, -4000,00 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -406,10 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -2000,00 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00002949 NORTH HOLLYWOCAUS, -2000,00 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -2000,00 USD; 11.12.2017,00:00, TARGET 00002949 NORTH HOLLYWOCAUS, -3986,35 USD; 11.12.2017,00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -406,00 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -406,00 USD; 11.12.2017, 00:00, TARGET 00013078 VAN NUYS CAUS, -1000,00 USD.

Всі операції проведено протягом однієї хвилини у одній торгівельній точці і найменша на суму 406,00 дол. США, а найбільша 4 000 дол. США, на загальну суму 17 704,10 USD у штаті Каліфорнія, США.

Тоді як, дана виписка містить і ряд інших операцій здійснених витрат позивачем за період з 29.11.2017 по 09.12.2017 проведеними у іншому штаті США, Нью-Йорк /том 1, а.с. 26/ і найбільша з них на суму 149,18 дол. США.

Враховуючи встановлені обставини справи та беручи до уваги норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини наведені вище, апеляційний суд вважає, що саме дії банку, на який покладено контроль та обов`язок перевірки всіх «підозрілих» транзакцій і при виявленні таких застосовувати право на блокування рахунку, призвели до негативних наслідків, що призвели до порушення прав позивача.

Поряд з цим апеляційний суд критично оцінює довід апелянта про те, що ураховуючи сутність ухваленого судового рішення суду першої інстанції, будь-який клієнт банку (фізична особа) після проведення видаткових операцій по рахунку зможе стверджувати, щодо не проведення зазначених операцій та зобов`язання банку за рахунок власних коштів відновити стан рахунку такого клієнта до проведення видаткових операцій, оскільки це є припущенням відповідача та не може бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

За наведених обставин інші доводи апеляційної скарги колегією суддів також розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянтів, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», подану представником - адвокатом Квашніним Михайлом Олександровичем,- залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова