Справа № 183/41/23
№ 2/183/1778/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності,-

в с т а н о в и в:

02.01.2023 представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати вислови ОСОБА_2 під фото позивача, опубліковані у соціальній мережі «Instagram» на сторінці профілю «alebedeva803» « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розискуєтся скриваєтся від елементів»; «Увага ця людина прожила 18,5 роки нажив двох дітей неповнолітніх обікрав сім`ю і побив жінку яка хворіє сказав больна жінка ненужна ця люина неофіційно установлює кондиціонери та вінтеляцію, отоплєнію, а тепер скривається та відмовляється від діток. Шукає нову жертву жіночки будьте осторожні язик хороший бреше гарно» - такими, що принижують честь та гідність ОСОБА_1 ;

- визнати вислови ОСОБА_2 під фото позивача, опубліковані у соціальній мережі «Instagram» на сторінці профілю «alebedeva803» « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розискуєтся скриваєтся від елементів»; «Увага ця людина прожила 18,5 роки нажив двох дітей неповнолітніх обікрав сім`ю і побив жінку яка хворіє сказав больна жінка ненужна ця люина неофіційно установлює кондиціонери та вінтеляцію, отоплєнію, а тепер скривається та відмовляється від діток. Шукає нову жертву жіночки будьте осторожні язик хороший бреше гарно» - неправдивою інформацією;

- зобов`язати ОСОБА_2 принести публічні вибачення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 видалити вислови - « ОСОБА_1 25.02.1980 р. Розискуєтся скривається від елементів»; «Увага ця людина прожила 18,5 роки нажив двох дітей неповнолітніх обікрав сім`ю і побив жінку яка хворіє сказав больна жінка ненужна ця люина неофіційно установлює кондиціонери та вінтеляцію, отоплєнію, а тепер скривається та відмовляється від діток. Шукає нову жертву жіночки будьте осторожні язик хороший бреше гарно» зі своєї сторінки профілю «alebedeva803» у соціальній мережі «Instagram».

В обґрунтування позову зазначив, що 21.09.2021 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області прийнято рішення у справі №183/5262/21, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 (надалі позивач) та ОСОБА_2 (надалі відповідач), укладений 12.12.2003. Зазначає, що шлюбні відносини між сторонами не склались через постійні приниження з боку відповідачем позивача, які часто виражались у вигляді нецензурної лайки в присутності спільних неповнолітніх дітей сторін, яка суттєво впливала на авторитет позивача як батька. Заявляє, що з метою уникнення подальшого травмування психологічного здоров`я спільних неповнолітніх дітей та постійного системного знищення відповідачем особистості позивача, останній прийняв рішення про розірвання шлюбу та негайного припинення спільного з відповідачем проживання. Вказує, що остаточним поштовхом для прийняття такого рішення для позивача стали намагання вигнати зі спільного місця проживання з викраденням усіх особистих документів, які посвідчують особу позивача разом з документами, які засвідчують право власності позивача на рухоме та нерухоме майно. Наголошує, що позивач, покидаючи спільне житло, залишив відповідачу та спільним дітям усі свої статки з метою подальшого порозуміння для участі у вихованні спільних дітей. Зазначає, що незважаючи на залишене позивачем спільне майно у користувач відповідача, добровільне перерахування коштів на утримання спільних дітей, відповідач звернулася до суду про стягнення аліментів з позивача в примусово порядку. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.09.2021 у справі № 183/5264/21 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти та позивач на час звернення з позовом добросовісно виконує рішення суду, сплачує аліменти утримання двох неповнолітніх дітей.

Однак, незважаючи на вказане та те, що позивач уникає будь-якого спілкування з відповідачем задля попередження конфліктів відповідач продовжує принижувати честь та гідність позивача шляхом публікацій у соціальних мережах неправдивої інформації про особу позивача, розповсюджує фото позивача у соціальних мережах з принизливими описами від відповідача на адресу позивача. Так, у соціальній мережі «Instagram» на своїй сторінці профілю «alebedeva803» (посилання: https://www.instagram.com/alebedeva803) відповідачем опублікована інформація: 1) Фото позивача у синій куртці, де відповідач вказує мовою оригіналу « ОСОБА_1 25.02.1980 р. Розискуєтся скриваєтся від елементів»; 2) Фото позивача з дописом відповідача мовою оригіналу «Увага ця люди прожила 18,5 роки нажив двох дітей неповнолітніх обікрав сім`ю і побив жінку яка хворіє сказав больна жінка ненужна ця люина неофіційно установлює кондиціонери та вінтеляцію, отоплєнію, а тепер скривається та відмовляється від діток. Шукає нову жертву жіночки будьте осторожні язик хороший бреше гарно». Також звертає увагу, що окрім вищезазначеного відповідачем було влаштовано розсилання подібних фото з принизливими виразами на адресу позивача, друзям та знайомим позивача. Окрім публікування висловів, що принижують честь та гідність позивача, відповідач постійно втручається в його приватне життя, шляхом намагання поспілкуватись з друзями та близькими людьми до позивача з метою донесення неправдивої та огидної інформації про позивача.

На думку позивача, з наведеного вбачається публічне розповсюдження відповідачем інформації за допомогою соціальних мереж про позивача, яка принижує його особистість як перед особами, які мають змогу переглядати таку інформацію так і перед спільними дітьми, що призводить до суттєвих душевних хвилювань позивача. Відповідачем неодноразово публічно розповсюджено неправдиву інформацію про позивача, відповідно до якої, позивач «начебто» завдав відповідачу фізичних ушкоджень та здійснив крадіжку (незрозуміло чого) у неї та спільних дітей. Вказані дії суттєво впливають на особисте життя позивача та на його психологічний стан здоров`я, принижують особисту честь та гідність. Суттєвих хвилювань позивачу завдають постійні маніпуляції відповідача, які остання вчиняє відносно позивача, використовуючи спільних дітей. За вищезазначених обставин, відповідач доносячи вказану вище неправдиву інформацію дітям про їх батька - посприяв тому, що позивач зараз не має змоги спілкуватись зі спільними дітьми.

Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши його честь, оскільки професія вчителя є соціально важливою, передбачає безперервний належного процес виховання дітей та взаємодії з ними. Позивач вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього, відповідачем завдано шкоди немайновим інтересам позивача, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію.

Ухвалою судді від 04.01.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 07.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

07.03.2023 судом отримано відзив на позовну заяву, направлений відповідачем до суду з доказами направлення позивачеві. Згідно з відзивом, відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. В обґрунтування відзиву посилається на те, що 03.08.2021 вона зверталась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про розірвання шлюбу. Причиною розірвання шлюбу вказує застосування ОСОБА_1 фізичного насильства, внаслідок якого відповідач потребувала стаціонарного лікування. Неповнолітні діти сторін проживають разом з відповідачем та перебувають на її утриманні. ОСОБА_1 приблизно пів року не сплачував аліменти. В цей час діти хворіли, відповідач хворіла, потрібні були кошти на обстеження та лікування дітей. У зв`язку з цим відповідач намагалася зв`язатися з позивачем для того, щоб б він сплатив заборгованість по аліментам. Оскільки ОСОБА_1 на телефоні дзвінки не відповідав, відповідач зверталась до виконавчої служби з приводу сплати заборгованості по аліментам, потім намагалася зв`язатися з ним в соціальних мережах. Вже після цього ОСОБА_1 почав сплачувати аліменти, хоча із затримками. Вказує, що ОСОБА_1 постійно вчиняв сварки, ображав відповідача нецензурною лайкою неодноразово бив в присутності неповнолітніх дітей, пошкоджував майно. 18.07.2021 внаслідок дій позивача відповідач перебувала на стаціонарному лікуванні в центральній районній лікарні м. Новомосковська, де встановлено струс головного мозку, забиття м`яких тканин у правій скроневій області голови, садна в області лівого колінного суглобу. Крім того, донька сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок дій позивача отримала психологічну травму, через яку відбувся розлад та погіршення стану здоров`я. Спочатку доньку лікували амбулаторно у сімейного лікаря, але без динаміки. Психологічний стан погіршувався, тому донька була госпіталізована до відділення нейрохірургії з неврологічними ліжками, перебувала в стаціонарному лікуванні в КП «РМЦРЗ» ДОР м. Дніпро Космічна 13, та перебуває на обліку у невролога. Відповідач зверталася і заявою про вчинення насильства з боку ОСОБА_1 до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області. Позивач, його родичі, члени його теперішньої сім`ї чинять психологічний тиск на неї та дітей.

Зазначає, що намагалася знайти дописи в соціальній мережі, скріншот яких надав ОСОБА_1 до суду в якості доказів, однак їх не знайшла. В соціальних мережах таких немає. Належних та допустимих доказів наявності позивач не надав. Оприлюднення вказаної позивачем в позовній заяві інформації, допису в мережі Інтернет - ознайомлення судді, відповідача із даною інформацією безпосередньо в мережі Інтернеті є неможливим.

Згідно з відомостями веб-сайту трекінгу відправлень АТ «УКРПОШТА» (track.ukrposhta.ua) станом на 25.04.2023, поштове відправлення № 894 з вкладенням у виді відзиву на позовну заяву, направлений на адресу позивача відповідачем 28.02.2023, 12.04.2023 повернуто за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання та 19.04.2023 доставлено до точки видачі.

Відповіді на відзив від позивача у встановлений суддею в ухвалі про відкриття провадження строк не надходило.

Суд, дослідивши докази у справі, установив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/5262/21 від 28.09.2021 вбачається, що 12.12.2003 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 33. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаним рішенням розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 12.12.2003 виконкомом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 33. Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_2 прізвище - " ОСОБА_5 ".

Вказані обставини підтверджуються також і наданими позивачем у засвідченій копії свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 /а.с.16/.

Відповідно до засвідченої копії довідки від 21.07.2021 № 1163, виданої Виконавчим комітетом Губиниської селищної ради ОСОБА_2 разом із ОСОБА_4 , ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.17/.

Згідно з копією висновку судово-медичного експерта № 268 від 07.08.2021 за результатами судово-медичного обстеження ОСОБА_2 , встановлено наявність тілесних ушкоджень у виді струсу головного мозку, забиття м`яких тканин у правій скроневій області голови, садна в області лівого колінного суглобу які виникли від дії тупих твердих предметів та за давністю утворення, можуть відповідати даті події 18.07.2021 /а.с.46-49/.

Відповідно до копії виписки з медичної карти хірургічного відділення (стаціонарного) хворого № 3863 від 30.07.2021 ОСОБА_2 відповідач перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 18.07.2021 по 30.07.2021 з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, садно, забій лівого колінного суглобу /а.с.51/.

Згідно з копією висновку Начальника Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 17.08.2021, розглянуто заяву ОСОБА_2 про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за завдання тілесних ушкоджень /а.с.52-54, 55/.

Судом також досліджені надані позивачем в засвідчених копіях, відзняті та переведені в паперовий вигляд повідомлення (скріншоти) зі сторінок у соціальній Інтернет мережі:

- соціальній мережі «Інстаграм» на якому розміщена фотографія чоловіка на фоні природи та будівель із дописом користувача « ОСОБА_6 » ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 скривається від елем… еще /а.с.23/;

- повідомлення користувача « ОСОБА_8 », з текстом наступного змісту: «Увага ця людина прожила18,5 роки нажив двох дітей неповнолітніх обікрав сім`ю і побиа жінку яка хворіє сказав больна жінка ненужна ця людина неофіційно установлює кондиціонери та вінтеляцію,отопленію а тепер скривається та відмовився від діток.Шукає нову жертву жіночки бутьте осторожні язик хороший бреше гарно.» та фотографією лиця чоловіка, який знаходиться в машині /а.с.24/.

Також судом досліджені: інші копії відзнятих та переведених в паперовий вигляд повідомлень (скріншотів) зі сторінок у соціальній Інтернет мережі з повідомленнями користувача « ОСОБА_8 », текстами спілкування користувача « ОСОБА_8 » з іншими користувачами, фотографією чоловіка /а.с.19-22, 25-26/; копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 14778 від 26.09.2022, вбачається перебування ОСОБА_3 в період з 20.09.2022 по 26.09.2022 на стаціонарному лікуванні з заключним діагнозом інші розлади вегетативної нервової системи /а.с.50/; довідку № 28 КНП ЦПМСД» Черкаської селищної ради /а.с.59/, копію консультації дитячого кардіолога від 08.07.2021 /а.с.60/, копію ЕКГ ОСОБА_4 , проведеної 08.07.2021 /а.с.61/; копію позовної заяви про розірвання шлюбу, поданої до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 03.08.2021 /а.с.56-58/; копію результатів досліджень стану здоров`я ОСОБА_2 від 06.12.2022 /а.с.62/; копію витягу з медичної документації ОСОБА_3 /а.с.63-66/; копію відзнятої та переведеної в паперовий вигляд повідомлення (скріншоту) зі сторінки у соціальній Інтернет мережі з повідомленнями користувача «папа» /а.с.67/, які не є належними доказами, оскільки не містять інформації про предмет доказування у даній справі.

Таким чином судом установлено наявність спору між позивачем та відповідачем, предметом якого є захист честі та гідності внаслідок поширення інформації.

Вирішуючи спір суд виходить з такого.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Стаття 68 Конституції України вказує, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

За ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Статті 297, 299 ЦК України встановлюють, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно з частиною 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пунктах 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 роз`яснено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього порушено його особисті немайнові права.

Разом з тим, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред`явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку й у разі поширення таких відомостей щодо члена її сім`ї або іншого родича, який помер.

Зобов`язаними суб`єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Таким чином, відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №461/9631/15-ц (провадження №61-14857св18) зазначено: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права (негативної інформації); з врахуванням положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування».

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що відповідачем в мережі Інтернет викладено дописи, які містять недостовірну інформацію та порушують його права на повагу до честі, гідності. Як доказ розповсюдження спірної недостовірної інформації до позовної заяви позивачем долучено скріншоти з текстом такої інформації, яка, за його твердженням, поширена в соціальних мережах «Інстаграм» на сторінці, що належить відповідачу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що веб-сайт - це сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом; веб-сторінка - це складова частина веб-сайту, що може містити дані, електронну (цифрову) інформацію, інші об`єкти авторського права і (або) суміжних прав тощо; власник веб-сайту - це особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

У статті 1 Закону України «Про телекомунікації» зазначено: домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється; доменне ім`я - позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.

Поняття «веб-сайт» міститься у наказі Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25 листопада 2002 №327/225 «Про затвердження Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади та Порядку функціонування веб-сайтів органів виконавчої влади», згідно з яким веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб`єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет.

Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім`я. Доменне ім`я, зареєстроване у відповідному домені, використовується для позначення відповідного сайту. Для того щоб сайт був позначений конкретним доменним ім`ям, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім`я у відповідному домені.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське і суміжні права» власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №904/4494/18 (провадження №12-110гс19) викладено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно з усталеною практикою у сфері реєстрації і користування доменними іменами у мережі Інтернет, власником веб-сайту може бути інша особа, ніж реєстрант доменного імені, яким адресується такий веб-сайт. У таких випадках, власник веб-сайту визначається у договорі, укладеному з реєстрантом доменного імені. Інформація щодо власника веб-сайту може бути отримана у хостинг-провайдера веб-сайту.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Соціальна Інтернет мережа «Інстаграм» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки, Інтернет мережа при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію, неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи.

Надані позивачем скріншоти тексту поширеної інформації в соціальних мережах не доводять факт її поширення саме відповідачем, оскільки будь-хто може зареєструватися у Інтернет мережі «Інстаграм» під будь-яким іменем і створити сторінку, на яку завантажити інформацію будь-якого змісту.

Разом з тим, долучені до позовної заяви скріншоти (копії) сторінок веб-сайтів із соціальних мереж, не є доказами в розумінні статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, так як найперше не є достовірними даними, з яких можна встановити дійсні обставини, не є офіційними документами, достовірність інформації на зроблених скріншотах не підтверджена. Отже, зазначений доказ не є письмовим і електронним доказом, не є доказом розміщення публікації в інтернет мережі саме відповідачем. Знімки екрану не містять посилання на веб-адресу розміщення інформації, що виключає можливість встановити його походження, джерела, автора, веб-сайт.

Суд звертає увагу, що вимоги до електронних доказів встановлені ст. 100 ЦПК України, якою передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч. 2). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч. 3). Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (ч. 4). Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5).

Зважаючи на неподання оригіналів електронних доказів, ураховуючи висловлені відповідачем сумніви у достовірності поданих позивачем роздруківок, суд на підставі ч. 5 ст. 100 ЦПК України не бере їх до уваги при оцінці доказів.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №568/879/17 (провадження №61-45041св18), «місцевим судом, на виконання вимог частини п`ятої статті 100 ЦПК України, обґрунтовано не було взято до уваги надані відповідачем паперові копії електронного доказу - знімків вмісту екрана монітора, у зв`язку із неподанням їх оригіналів та поставлення позивачем під сумнів відповідність таких копій оригіналу».

Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 у справі №711/9146/16-ц (провадження №61-20453св18) зазначив: «посилаючись у спростування доводів апеляційних скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі».

Оскільки на момент розгляду справи на сторінці користувача «alebedeva803» соціальної Інтернет мережі «Інстаграм» відсутні спірні дописи, а надані скріншоти екрану з веб-сайту у мережі Інтернет не містять посилання на веб-адреси їх розміщення, суд позбавлений можливості провести огляд і дослідження інформації у місці її знаходження на Інтернет-ресурсах з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі.

Крім того, відсутні також докази на підтвердження того, що саме відповідач здійснює публікації на веб-сторінці. Позивачем не надано доказів того, що власник веб-сайту (доменного імені) передав вказане доменне ім`я у власність або користування іншій особі, зокрема, відповідачу на підставі відповідного договору, іншого правовстановлюючого документу тощо, а також доказів того, що користування веб-сайтом (доменом) ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснюється саме відповідачем.

Також відсутні будь-які докази надання відповідачу доступу до веб-сайту або створення облікового запису, що використовується відповідачем для розміщення веб-сторінки на вказаному веб-сайті та здійснення управління і (або) розміщення електронної (цифрової) інформації в межах такої веб-сторінки (у випадку якщо користувач веб-сторінки володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею).

Таким чином наявні підстави для висновку, що позивачем не доведено того, що саме відповідач є автором спірного допису або власником веб-сайту (домену), на якому було поширено недостовірну інформацію.

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про спростування недостовірної інформації, оскільки позивачем не доведений факт поширення відповідачем інформації, яку позивач просить спростувати у позовних вимогах.

Вирішуючи питання щодо судового збору, суд, з урахуванням ст. 141 ЦПК України, покладає їх на рахунок позивача, у задоволенні позову якого відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено і підписано 26 квітня 2023 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Д. О. Парфьонов