Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3283/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2023 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Левка Т.Ю.,

секретар судового засідання - Конар В.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради про визнання права власності на будинок,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нечаєв В.В., звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Виноградівської міської ради про визнання права власності на будинок.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 (на час радянського союзу значився по документах як ОСОБА_4 ). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Для оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Богаш Н.Я., яка 09.05.2023 надала позивачу Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №70623291, у якому зазначається, що ОСОБА_3 є спадкодавцем, але для видачі Свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, необхідно надати правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві. Як зазначає приватний нотаріус Богаш Н.Я., при написанні персональних даних спадкодавця наявні розбіжності, а саме: у свідоцтві про смерть ім`я та по батькові зазначене як « ОСОБА_5 », у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 видане 21.01.1972 року - зазначений як « ОСОБА_6 », а відповідно до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо активного запису про шлюб, зазначений як « ОСОБА_7 ». Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 нотаріус не мала можливості видати, позаяк відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують факт родинних відносин та для переоформлення права на спадщину, а тому видано відповідний лист-відмову нотаріусом і рекомендовано звернутися до суду.

Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача будучи повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої проти вимог позивача заперечень не має та клопоче про розгляд справи у його відсутність.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 ( а.с.10), який у раніше виданих документах значився як ОСОБА_4 .

Після смерті батька позивача відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1 .

На початку будівництва житлового будинку в документах зазначалася адреса: АДРЕСА_2 .

Належність спадкового житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 спадкодавцю підтверджується наступними документами.

17 травня 1968 року на ім`я ОСОБА_4 було видано Рішення №110 виконкому Виноградівської міської Ради депутатів трудящих «Про затвердження акта аварійності житлового будинку АДРЕСА_2 та надано дозвіл на будівництво нового.

7 червня 1968 року ОСОБА_4 було надано Дозвіл на виконання робіт таких як: будівельні, санітарно-технічні та спеціальні роботи по будівництву, що значаться на генеральному плані, погодженому з відділом комунального господарства завідувачем відділу комунального господарства А.Н. Самус.

У технічній документації ТЕХБЮРО при районній архітектурі м.Виноградів 1968 року забудівником є ОСОБА_4 , адреса будівництва: АДРЕСА_2 .

30 серпня 1963 року ОСОБА_4 була видана довідка, в якій зазначалося, що він дійсно є індивідуальним забудівником і потребує лісоматеріал.

У генеральному плані від 30 листопада 1993 року власником зазначено ОСОБА_4 .

Актом приймання виконаних робіт за 2001 рік, за адресою АДРЕСА_1 , підтверджується, що замовником є ОСОБА_4 .

За час свого життя батько позивача заповіт не залишив, тому спадекування відбувається за законом.

Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_3 є його син, позивач по справі ОСОБА_1 , оскільки рідний брат позивача ОСОБА_8 помер раніше - в 1980 році.

Суд констатує, що позивач після смерті свого батька відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець за законом спадщину прийняв, оскільки на день смерті спадкодавця проживав разом з ним у спадковому будинку ( а.с. 19), а також у встановлений законодавством термін звернувся до приватного нотаріуса ( а.с.17).

Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Для оформлення спадкових прав після смерті батька у травні 2023 позивач звернувся до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я., однак отримав лист-відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також через виявлені приватним нотаріусом розбіжності в написанні імені та по батькові спадкодавця, що стверджується листом приватного нотаріуса за № 02-14/85 від 09.05.2023.

Разом з цим правовстановлюючі документи на спадкове майно на ім`я спадкодавця відсутні.

Розбіжності в написанні персональних даних спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зумовлені історичними угорськими акронімами.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Технічна інвентаризація спадкового житловий будинку проведена.

Так відповідно до довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 03.05.2023 № 270 та даних технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , будівництвом завершений. Рік будівництва житлового будинку - 1970. Загальна площа - 77,5 кв. м, житлова площа 40,5 кв. м, складається із: Житловий будинок літера «А», котельня літ. «Б», літня кухня літ. «В», вбиральня літ. «Г», ворота №1, огорожа №2.

Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 р. правовстановлюючі документи на перебудований житловий будинок не оформлені.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у підготовчому судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1268, 1269 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканцем АДРЕСА_1 , право власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 77,5 кв. м, житлова площа 40,5 кв. м, у порядку спадкування за законом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко