КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/5005/19 Головуючий у І інстанції - Єросова І.Ю.
апеляційне провадження №22-ц/824/5905/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Кононенко І.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року постановленої за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, -

установив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, мотивуючи її ухваленням 17 грудня 2019 року рішення у вищезазначеній справі, яке частково змінено постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року та в подальшому постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року, що обумовлює необхідність визнання виконавчого листа виданого на Постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року таким, що не підлягає виконанню на підставі ст.432 ЦПК України.

Зазначена заява помилково зареєстрована канцелярією суду під унікальним номером справи №759/5005/19, який відрізняється від унікального номеру справи за рішенням у якій видано виконавчий лист - №759/1382/19.

Зважаючи на технічну неможливість зміни унікального номеру справи, судом дана заява розглядалась в межах унікального номеру справи №759/5005/19, за яким було зареєстровано заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №759/1382/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною, відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, оскільки вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд помилково вважав, що заявником начебто ставилось питання щодо втрати сили рішення суду або чинності виконавчого листа, оскільки такого у відповідній заяві не вказувалося взагалі, адже у заяві ОСОБА_1 йшлося про визнання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 20 серпня 2020 року таким, що не підлягає виконанню з підстав відсутності обов`язку у батька повертати дитину.

Також, суд не навів жодного посилання на закон, яким суд керувався, та будь-яких мотивів щодо висновків зроблених судом в оскаржуваній ухвалі і тим більше не вказано мотивованої оцінки кожного, а не вибірково, аргументу заявника щодо підстав для визнання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 20 серпня 2020 року таким, що не підлягає виконанню.

Просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року, та ухвалити по справі нове судове рішення, яким визнати виконавчий лист Святошинського районного суду м. Києва від 20 серпня 2020 року таким, що не підлягає виконанню.

На вказану апеляційну скаргу від ОСОБА_2 надійшов відзив, обґрунтований тим, що у цивільній справі №759/1382/19 видавалося два виконавчих листа, за постановою Київського апеляційного суду та за постановою Касаційного цивільного суду.

На даний час, обидва вказаних виконавчих листа перебувають в матеріалах цивільної справи №759/1382/19, тому жоден з них на даний час не виконується.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню подана щодо виконавчого листа, який не перебуває на примусовому виконанні.

Разом з тим, ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню - виконавчого листа від 06 липня 2022 року, виданого за постановою Верховного Суду у цій справі від 18 листопада 2020 року за яким ОСОБА_1 зобов`язано повертати дитину після закінчення днів та часів батька на спілкування з дитиною.

Суд першої інстанції задовольнив вказану заяву з огляду на те, що на виконанні уже перебував виконавчий лист від 20 серпня 2020 року за постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року.

За результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 суд відмовив у її задоволенні, мотивуючи це тим, що не може бути два виконавчих листа на виконанні.

Визнавши один виконавчий лист від 06 липня 2022 року таким, що не підлягає виконанню, з підстав того, що виконувався виконавчий лист від 20 серпня 2020 року, після завершення вказаного апеляційного провадження фактично намагається визнати і другий виконавчий лист від 20 серпня 2020 року таким, що не підлягає виконанню.

У разі задоволення вказаної апеляційної скарги ОСОБА_1 буде звільнений від обов`язку повертати дитину після закінчення днів та часів побачень з дитиною, а ОСОБА_2 буде позбавлена правового механізму від незаконних дій ОСОБА_1 щодо неповернення дитини матері.

Просила, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року вказаний вище позов задоволено.

Вирішено усунути ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 .

Визначено ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 шляхом встановлення зустрічей з дитиною за місцем проживання батька за таким графіком: - перша п`ятниця з 17 год 30 хв до суботи 20 год 30 хв; - друга неділя з 10 год 00 хв до понеділка 08 год 30 хв; - третя субота з 10 год 00 хв до неділі 20 год 30 хв; - четверта п`ятниця з 17 год 30 хв до суботи 20 год 30 хв; - перша половина усіх навчальних канікул дитини; - 30 днів спільного відпочинку в зимовий період; - 30 днів спільного відпочинку в літній період; - у непарні роки Новий рік (31 грудня) з 20 год 00 хв напередодні свята до 19 год 00 хв наступного дня після свята; - у парні роки Новий рік (1 січня) з 15 год 00 хв до 20 год 00 хв наступного дня; - у парні роки 30 травня (День народження дитини) з 14 год 00 хв до 21 год 00 хв наступного дня; -у непарні роки 30 травня (День народження дитини) з 18 год 00 хв до 15 год 00 хв. наступного дня; - щороку День народження батька (01 березня ), День батька (третя неділя червня щороку), День захисника України (14 жовтня), Католицька Пасха, Католицьке Різдво (25 грудня) з 18 год 00 хв. напередодні свята до 08 год 30 хв. наступного дня після свята.

Зобов`язано матір ОСОБА_2 передавати батькові ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_3 у визначене судом місці, дні та часи побачень.

Зобов`язано батька ОСОБА_1 повертати матері ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 після закінчення часів та днів батька, визначених цим рішенням.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у вказаній справі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року в частині задоволення позову про усунення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року змінено в частині визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином.

Визначено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 11:00 години суботи до 19 години 30 хвилин неділі.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Таким чином, Київським апеляційним судом залишено без змін частину рішення суду першої інстанції, яким вирішено: Зобов`язати матір ОСОБА_2 передавати батькові ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_3 у визначене судом місці, дні та часи побачень.

Зобов`язати батька ОСОБА_1 повертати матері ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 після закінчення часів та днів батька, визначених цим рішенням.

За вказаним судовим рішенням, зокрема, видано виконавчий лист Святошинського районного суду м. Києва від 20 серпня 2020 року у справі №759/1382/19, відповідно до якого зобов`язано ОСОБА_1 повертати ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 після закінчення часів та днів батька, визначених цим рішенням.

Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у цивільній справі №759/1382/19 рішення у частині способу часті батька у вихованні дитини скасоване та визначено інший спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його вихованні, а саме: 1) можливість зустрічей кожної першої і третьої суботи та неділі з 11 год. 00 хв. суботи до 19 год. 30 хв. неділі за місцем проживання дитини з матір`ю; 2) можливість спільного відпочинку один календарний тиждень влітку та один календарний тиждень в зимовий період під час відпустки батька без присутності або у присутності матері; 3) можливість спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня; 4) можливість спільного святкування у непарні роки наступних свят: Новий рік (31 грудня) з 20 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. наступного дня після свята, Різдво Христове, Пасха, Трійця; 5) можливість спільного святкування дня народження батька.

У іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року залишено без змін.

Таким чином, залишено без змін рішення суду першої інстанції (яке було переглянуто постановою Київського апеляційного суду) в частині обов`язку матері передавати батьку ОСОБА_1 малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначених судом місці, дні та часи побачень за місцем проживання дитини з матір`ю та обов`язку батька ОСОБА_1 повертати малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після закінчення часів та днів батька.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист був виданий саме у не скасованій частині рішення і є таким, що підлягає до виконання.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі того, що порядок виконання рішення у постановах апеляційної та касаційної інстанції визначений не був, що не є підставою для того, щоб визнавати в цій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва таким, що втратило силу, оскільки як вбачається зі змісту постанов апеляційної та касаційної інстанцій, таке рішення було скасовано не у всій його резолютивній частині.

З висновками викладеними в оскаржуваній постанові погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1-4 ст.432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як роз`яснено у Інформаційному листі, підготовленому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року необхідно звернути увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Колегією суддів встановлено, що у цивільній справі №759/1382/19 видавалося два виконавчих листа, за постановою Київського апеляційного суду та за постановою Касаційного цивільного суду.

Вказані виконавчі листи перебувають в матеріалах цивільної справи №759/1382/19, та жоден з них не виконується.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню подана щодо виконавчого листа, який не перебуває на примусовому виконанні.

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню - виконавчого листа від 06 липня 2022 року, виданого за постановою Верховного Суду у цій справі від 18 листопада 2020 року за яким ОСОБА_1 зобов`язано повертати дитину після закінчення днів та часів батька на спілкування з дитиною.

Суд першої інстанції задовольнив вказану заяву з огляду на те, що на виконанні уже перебував виконавчий лист від 20 серпня 2020 року за постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року.

За результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 , суд відмовив у її задоволенні, мотивуючи це тим, що не може бути два виконавчих листа на виконанні.

Визнавши один виконавчий лист від 06 липня 2022 року таким, що не підлягає виконанню, з підстав того, що виконувався виконавчий лист від 20 серпня 2020 року, ОСОБА_1 фактично намагається визнати і другий виконавчий лист від 20 серпня 2020 року таким, що не підлягає виконанню.

Такі дії звільнять ОСОБА_1 від обов`язку повертати дитину після закінчення днів та часів побачень з дитиною, а ОСОБА_2 буде позбавлена правового механізму від незаконних дій ОСОБА_1 щодо неповернення дитини матері.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є такими що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

У зв`язку з вищевикладеним ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 19 липня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба