ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 937/8569/20

провадження № 61-10566св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ,

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя Міністерства оборони України,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного

суду Запорізької області від 23 лютого 2021 року, ухвалене у складі

судді Ковальової Ю. В., та постанову Запорізького апеляційного суду

від 12 травня 2021 року, прийняту колегією у складі суддів: Бєлки В. Ю.,

Кухаря С. В., Крилової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В обґрунтування позову вказував, що з 15 листопада 1991 року він проходив військову службу в Збройних силах України у Військовій частині НОМЕР_1

у АДРЕСА_1 і наказом командувача Повітряних сил Збройних Сил України від 21 травня 2019 року № 217 звільнений в запас відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зазначав, що на підставі рапорту від 13 грудня 2001 року житловою комісією Військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 , його зараховано на квартирний облік у вказаній військовій частині з 13 грудня 2001 року.

При розформуванні військової частини НОМЕР_2 були втрачені рішення житлової комісії, у зв`язку з чим його зараховано на квартирний облік відповідно до дати перебування у списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов, тобто з 13 грудня 2001 року, зі складом сім`ї з 3 осіб (дружина - ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_3 ), що підтверджується витягом з протоколу житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 28 березня 2006 року № 11.

На підставі рапорту від 1 серпня 2007 року та наданих документів його і членів його родини у складі 3-х осіб зараховано на квартирний облік з 13 грудня

2001 року та внесено до списку осіб на першочергове отримання житла

з 13 грудня 2001 року.

Вказував, що 11 січня 2008 року розірвано шлюб між ним та ОСОБА_6 , після чого на підставі його рапорту житловою комісією військової частини НОМЕР_1 внесено відповідні зміни щодо позивача до списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

14 червня 2012 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказаному шлюбі народився син - ОСОБА_4 .

На підставі рапорту від 30 червня 2015 року прийнято рішення про внесення змін в його облікову справу у зв`язку з досягненням дати вислуги

(25 років) та набуттям права на першочергове отримання житла, згідно з яким його та членів його родини внесено до списку осіб на першочергове отримання житла, що перебувають на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_1 ,

з 4 серпня 2015 року. 6 травня 2016 року позивачу видано ордер на право проживання у службовій квартирі АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилася дочка ОСОБА_5 28 січня

2019 року на підставі рапорту внесено зміни до облікової справи позивача та зараховано його з сім`єю у складі чотирьох осіб (дружина ОСОБА_2 , дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і син ОСОБА_4 ) до загальних та першочергових списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у Військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

Після звільнення у запас та зарахування до військового оперативного резерву першої черги в особливий період на підставі Указу Президента України

від 18 червня 2015 року № 274/215 позивачу стало відомо, що 1 липня 2019 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про його виключення із загальних та першочергових списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла.

Позивач вважав незаконними вказане рішення житлової комісії та виданий на його підставі наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2019 року.

За таких обставин просив суд визнати незаконними та скасувати рішення (об`єднаної) житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 1 липня

2019 року № 13, наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2019 року № 384/агд в частині виключення майора

ОСОБА_1 з сім`єю у складі п`яти осіб з обліку в загальній та першочерговій чергах квартирного обліку військової частини і зобов`язати відповідача поновити його у вказаних чергах.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 23 лютого 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 1 липня 2019 року про виключення майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї - дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

ОСОБА_3 з обліку у загальній та першочергової чергах квартирного обліку у Військовій частині НОМЕР_1 як військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в м. Мелітополі Запорізької області, з 1 липня 2019 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 поновити майора ОСОБА_1 зі складом сім`ї - дружина ОСОБА_2 та діти - ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов, в місті Мелітополі Запорізької області в загальній та першочерговій чергах за тим же номером у списку станом на 1 липня 2019 року зі збереженням часу перебування на обліку у Військовій частині НОМЕР_1 .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач звільнений з військової служби в запас у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років і має право нарівні із військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 залишатися на квартирному обліку.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2021 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2021 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про існування правових підстав для задоволення позову, зазначивши про відповідність таких висновків обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У червні 2021 року Військова частина НОМЕР_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2021 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована відсутністю у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 27 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470.

Також заявник вказує про необхідність відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 639/302/18-ц (провадження № 61-1618св19), від 17 березня 2020 року у справі № 487/5835/17 (провадження № 61-15884св19), від 1 квітня 2020 року у справі № 638/5769/18, (провадження № 61-18058св19), від 8 квітня 2020 року у справі № 683/2197/18 (провадження №61-14634св19), від 19 травня 2020 року у справі № 683/2198/18 (провадження № 61-14222св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 748/122/20 (провадження № 61-9785св20).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Підставою для відкриття касаційного провадження були доводи заявника про необхідність відсутність у подібних правовідносинах висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 27 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 15 листопада

1991 року він проходив військову службу в Збройних силах України.

Зі змісту витягу з послужного списку, виданого начальником штабу в/ч НОМЕР_1 , суди встановили, що 9 лютого 1999 року ОСОБА_1 переведено для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з протоколу засідання (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 січня 2019 року № 2 та витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 45/ачу від 28 січня 2019 року ОСОБА_2 з сім`єю у складі чотирьох осіб (дружина ОСОБА_2 , дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і син ОСОБА_4 ) зараховано до загальних та першочергових списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , з 28 січня 2019 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 /по стройовій частині/ № 106

від 6 червня 2019 майора ОСОБА_1 звільнено у запас та зараховано до військового оперативного резерву першої черги в особливий період.

З витягу з протоколу засідання (об`єднаної) житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 1 липня 2019 року № 13 суди встановили, що позивача з сім`єю виключено із загальних списків і першочергових списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла у Військовій частині НОМЕР_1 , з 1 липня 2019 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2019 року № 374/ачу позивача виключено із загальних і першочергових списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла у Військовій частині НОМЕР_1 , з 1 липня 2019 року.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина друга статті 414 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та додержання норм процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

У справі, що переглядається, позивач просив визнати незаконними та скасувати рішення (об`єднаної) житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 1 липня

2019 року № 13 про виключення його з житлового обліку і виданий на його підставі наказ та зобов`язати відповідача поновити його на відповідному обліку.

Суди першої й апеляційної інстанцій вважали, що такий спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на додержання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства

(абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у чинній редакції).

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні), відповідно, зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року

у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 4 вересня 2018 року

у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24-25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18-19), від 18 грудня 2019 року

у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року

у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року

у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 1 квітня 2020 року

у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21), від 15 вересня 2020 року

у справі № 469/1044/17 (пункт 21), від 29 вересня 2020 року

у справах № 368/561/19 (пункт 22) і № 712/5476/19 (пункт 19), від 8 жовтня 2020 року у справі № 9901/393/19 (пункт 25), від 13 жовтня 2020 року

у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року

у справі № 175/1571/15 (пункт 72)).

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Позивач звернувся з позовом про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії та наказу і зобов`язання вчинити певні дії. На думку позивача, житлова комісія відповідача протиправно виключила його та членів його сім`ї з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону

України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами) (пункт 2 Розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України

від 31 липня 2018 року № 380).

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини) (пункт 1 Розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями).

Відповідно до пункту 7 Розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями у силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є військова служба.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Соціальна гарантія, якої, як вважав позивач, його протиправно позбавили, передбачена для осіб, які проходять військову, тобто публічну службу. Інакше кажучи, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби.

Тому цей спір військовослужбовця щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців).

Враховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону не звернули уваги на те, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами щодо проходження позивачем військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) та постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 331/3641/21 (провадження № 61-5521св21), від 14 грудня 2022 року у справі № 389/3690/21 (провадження № 61-9563св22), та від 10 травня 2023 року у справі № 389/3664/21 (провадження № 61-10476св22).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою

статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Колегія суддів вважає за необхідне врахувати висновок, викладений після подання касаційної скарги у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 8 червня 2022 року у справа № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) і постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 331/3641/21 (провадження № 61-5521св21), від 14 грудня 2022 року у справі № 389/3690/21 (провадження № 61-9563св22), та від 10 травня 2023 року у справі № 389/3664/21 (провадження № 61-10476св22), що узгоджується з частиною третьою

статті 400 ЦПК України.

Суди попередніх інстанцій помилково розглянули справу в порядку цивільного судочинства, чим порушили норми процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин, не обговорюючи питання правильності застосування судами норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність судових рішень вимогам статті 263 ЦПК України та їх ухвалення з порушенням норм процесуального права, що має наслідком скасування судових рішень із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої

статті 255 ЦПК України.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України в чинній редакції Кодексу Верховний Суд роз`яснює позивачу про віднесення розгляду справи до юрисдикції адміністративного суду та наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255, статтями 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 23 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 12 травня 2021 рокускасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя Міністерства оборони України, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Повідомити ОСОБА_1 про віднесення розгляду справи за його позовом до юрисдикції адміністративних судів.

Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк В. А. Стрільчук