Справа № 750/3981/23
Провадження № 2/750/787/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів у порядку регресу,

в с т а н о в и в :

15 березня 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути грошові кошти в сумі 16363 грн. 60 коп. у порядку регресу.

Обґрунтовано позов тим, що 30 травня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір про споживчий кредит № 1/0298-2018, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 40000 грн. зі щомісячною сплатою процентів за користування ним у розмірі 17,99% річних з кінцевим строком повернення до 29 травня 2021 року, а відповідач зобов`язався належним чином використати та повернути в передбачений кредитним договором строк кредит, сплатити проценти та інші платежі. 01 грудня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» укладено договір добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286, згідно з яким Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» прийняло на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку, передбаченого умовами договору страхування, виплатити Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» страхове відшкодування. Страховим випадком за договором страхування є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин. З 12 березня 2019 року відповідач не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у загальній сумі 16624 грн. 42 коп. У зв`язку з невиконанням відповідачем перед банком своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів, настав страховий випадок. За результатами розгляду заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про настання страхового випадку, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 16363 грн. 60 коп., у зв`язку з чим до нього перейшло право вимоги до відповідача на виплачену суму. 20 травня 2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» відступило позивачу право вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. Відповідачу надсилалося повідомлення про необхідність відшкодування грошових коштів, однак добровільно відповідач кошти не повернув, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач відзив на позов не подав.

У судове засідання позивач не з`явилася, просила справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача на електронну адресу суду надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Раніше, представник відповідача на електронну адресу суду також надіслала заяву, в якій зазначила, що відповідач позов визнає в повному обсязі.

На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

30 травня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (Банк) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір про споживчий кредит № 1/0298-2018, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 40000 грн. зі щомісячною сплатою процентів за користування ним у розмірі 17,99% річних на строк тридцять шість місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 29 травня 2021 року, а відповідач зобов`язався належним чином використати та повернути в передбачений кредитним договором строк кредит, сплатити проценти та інші платежі (а.с. 7-12).

01 грудня 2018 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» (страховик) та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286. Предметом цього договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення позичальниками кредитів (в тому числі їх частини) та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ними процентів, що передбачені кредитними договорами. Страхувальник (в особі установ страхувальника) зобов`язується сплачувати страхові платежі, а страховик приймає на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами цього договору, виплатити страхувальнику (в особі установ страхувальника) страхове відшкодування на умовах цього договору. Вигодонабувачем за цим договором є страхувальник (пункти 2.1., 2.2., 2.3 договору) (а.с. 15-19).

Згідно із пунктом 4.1. договору добровільного страхування кредитів страховим випадком за цим договором є факт первинного (першого у часі, за винятком випадку, передбаченого абзацом 3 цього пункту) виникнення збитків у страхувальника (в особі установ страхувальника) внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин, за винятком тих, що передбачені розділом 9 цього договору. Страховий випадок за цим договором настає на 61 день після дати, встановленої кредитним договором як дата повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним понад шістдесят календарних днів, виникла заборгованість в сумі 16624 грн. 42 коп., до якої входить: тіло кредиту - 15850 грн. 53 коп. та проценти за користування кредитом - 773 грн. 89 коп., що підтверджується розрахунками (а.с. 13, 14).

13 травня 2019 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 20).

За результатами розгляду вказаної заяви Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» 24 червня 2019 року складено страховий акт № Черніг10024.05.19-1 з розрахунком суми страхового відшкодування в розмірі 16363 грн. 60 коп. (а.с. 21).

Також, 24 червня 2019 року Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» здійснено Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» виплату страхового відшкодування в сумі 16363 грн. 60 коп., що підтверджується копією платіжного доручення № 17385 від 24 червня 2019 року (а.с. 21 на звороті).

20 травня 2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (а.с. 22-24).

Невід`ємною частиною цього договору є додаткова угода № 1 від 21 липня 2021 року до договору № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20 травня 2021 року (а.с. 27).

З Реєстру прав грошових вимог до договору № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20 травня 2021 року вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 прийняла оригінали матеріалів регресних справ, в тому числі до відповідача на загальну суму 16363 грн. 60 коп. (а.с. 25-26).

09 червня 2021 року з метою досудового врегулювання спору представником позивача на адресу відповідача надсилалася претензія (повідомлення) № 10024.05.19-1 про відшкодування грошових коштів в сумі 16363 грн. 60 коп. в добровільному (досудовому) порядку впродовж 7 днів (а.с. 28), однак відповідач грошові кошти не повернув.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати.

Статтею 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно із статтею 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Також, відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із частиною шостою статті 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За вказаних обставин, враховуючи визнання відповідачем позову та те, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за договором про споживчий кредит № 1/0298-2018 від 30 травня 2018 року, внаслідок чого виникла заборгованість, яка була відшкодована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», а тому в позивача на підставі договору № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20 травня 2021 року виникло право вимоги до відповідача у розмірі сплаченого страхового відшкодування, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Бартосевич Богдан Васильович на підставі договору № 5 про надання професійної правової допомоги від 20 травня 2021 року (а.с. 29-30).

Копією квитанції № 0.0..1 від 22 лютого 2022 року підтверджується сплата позивачем ФОП ОСОБА_3 7920 грн. за договором № 5 про надання професійної правової допомоги від 20 травня 2021 року (а.с. 32).

Нормами частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

А тому, керуючись одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, з урахуванням наведеного, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг та перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи ціну позову, складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, наявність сталої судової практики в даній категорії справ та те, що позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу в даній справі, однак в сумі 4000 грн.

Також, згідно з положеннями частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог частини першої статті 141 та частини першої статті 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків необхідно покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 10-13, 81, 141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платика податків - НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платика податків НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 16363 грн. 60 коп. (шістнадцять тисяч триста шістдесят три грн. 60 коп).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 536 грн. 80 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 4000 грн. витрат на правчину допомогу.

Головному управлінню Державної казначейської служби України в Чернігівській області (місцезнаходження: вул. Реміснича, 27, м. Чернігів; ідентифікаційний код юридичної особи - 37972475) повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платика податків НОМЕР_2 ) 536 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого 10.03.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя