УХВАЛА

13 квітня 2023 року

м. Київ

Справа № 211/4347/15-ц

Провадження № 14-26цс23

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ткачука О. С.,

суддівБританчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Чумаченко Т. А.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», на постанову державного виконавця

за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 травня 2022 року у складі колегії суддів Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М.,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що 13 серпня 2021 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому РозіКриворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Саксаганський ВДВС) Рудь Т. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66507388 з примусового виконання виконавчого листа № 211/4347/15-ц від 26 липня 2016 року, виданого Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року у справі № 211/4345/15-ц.

Також державним виконавцем у межах цього виконавчого провадження винесено постанови про арешт майна боржника, стягнення виконавчого збору, звернення стягнення на заробітну плату, пенсії, стипендії та інші доходи боржника.

Про наявність виконавчого провадження ОСОБА_1 дізналась тільки 19 серпня 2021 року з електронного додатка ДІЯ. Жодних копій зазначених вище постанов державного виконавця вона не отримувала за місцем своєї реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 . У матеріалах справи немає доказів направлення їй копій постанов, оскільки в усіх постановах зазначена нібито адреса її проживання: АДРЕСА_2 , за якою вона знята з реєстраційного обліку та не проживає.

ОСОБА_1 не згодна з постановами державного виконавця Рудь Т. А., оскільки державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться в межах території відповідного відділу.

Оскільки ОСОБА_1 з 18 жовтня 2017 року зареєстрована та проживає на території Криворізького району Дніпропетровської області та жодного майна на території Саксаганського району міста Кривого Рогу не має, на її думку, державним виконавцем у зазначеному виконавчому провадженні винесено постанови з порушенням місця виконання цього виконавчого документа, який повинен виконуватися виконавчою службою, яка здійснює свою діяльність на території Криворізького району.

З урахуванням викладеного просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Саксаганського ВДВС від 13 серпня 2021 року по виконавчому провадженню № 66507388 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 211/4347/15-ц від 26 липня 2016 року, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Саксаганського ВДВС від 13 серпня 2021 року по виконавчому провадженню № 66507388 про стягнення виконавчого збору у розмірі 625 539,83 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Саксаганського ВДВС від 13 серпня 2021 року по виконавчому провадженню № 66507388 про арешт майна боржника;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Саксаганського ВДВС від 13 серпня 2021 року по виконавчому провадженню № 66507388 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою встановлено загальну суму мінімальних витрат у розмірі 269 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Саксаганського ВДВС від 13 серпня 2021 року по виконавчому провадженню № 66507388 про арешт на кошти боржника;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Саксаганського ВДВС від 19 серпня 2021 року по виконавчому провадженню № 66507388 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсії, стипендії та інші доходи боржника у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» (далі - ТОВ «Транспортна компанія «САТ»).

27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала уточнену скаргу, в якій, крім зазначених вимог, просила визнати неправомірними дії та скасувати постанову державного виконавця Саксаганського ВДВС Рудь Т. А. від 14 вересня 2021 року про передачу виконавчого провадження до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством України не передбачений обов`язок державного виконавця перевіряти зареєстроване місце проживання боржника на стадії відкриття виконавчого провадження. При цьому суд послався на висновки Верховного Суду, викладенні у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 699/165/13-ц (провадження № 61-1293св20).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що, отримавши від стягувача документи, в яких міститься інформація щодо місця проживання боржника у Саксаганському районі міста Кривого Рогу, державний виконавець на законних підставах відкрив виконавче провадження в межах свого територіального округу. Оскільки ні виконавчий документ, ні заява стягувача не містила іншу інформацію щодо місця проживання боржника, виконавчий документ на момент його прийняття державним виконавцем не підлягав поверненню.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 травня 2022 року ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року скасовано та прийнято постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Саксаганського ВДВС Рудь Т. А. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 66507388 від 13 серпня 2021 року та скасовано цю постанову.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Саксаганського ВДВС Рудь Т. А. щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 13 серпня 2021 року ВП № 66507388 та скасовано цю постанову.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Саксаганського ВДВС Рудь Т. А. щодо винесення постанови про арешт на кошти боржника від 13 серпня 2021 року ВП № 66507388 та скасовано цю постанову.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Саксаганського ВДВС Рудь Т. А. щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ТОВ «Транспортна компанія «САТ» від 19 серпня 2021 року ВП № 66507388 та скасовано цю постанову.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Саксаганського ВДВС Рудь Т. А. щодо винесення постанови про передачу виконавчого провадження до Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 14 вересня 2021 року ВП № 66507388 та скасовано цю постанову.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Саксаганський ВДВС, Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АК «КБ «Приватбанк»), на постанови державного виконавця в частині оскарження дій і рішень державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат виконавчого провадження закрито.

Роз`яснено, що розгляд зазначеної справи в частині оскарження дій і рішень державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження віднесено до юрисдикції адміністративного суду та що протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови вона може звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Стягнуто з Саксаганського ВДВС на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 454,00 грн.

При скасуванні постанови про відкриття виконавчого провадження апеляційний суд вважав, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорта ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстрована. Місцем реєстрації ОСОБА_1 з 18 жовтня 2017 року є: АДРЕСА_1. Місце виконання виконавчих документів державним виконавцем визначається виходячи із місця проживання / перебування боржника або місцезнаходження майна боржника. Суд апеляційної інстанції врахував правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20 та від 29 липня 2021 року у справі № 400/1546/20. При цьому апеляційний суд зазначив, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 вересня 2020 року у справі 699/165/13-ц (провадження 61-1293св20), на які послався суд першої інстанції, не підлягають застосуванню у цій справі, бо є нерелевантними.

Апеляційний суд зазначив, що постанови державного виконавця про арешт майна, коштів боржника та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та передачу виконавчого провадження до іншого відділу ДВС підлягають скасуванню, оскільки вони винесені в межах виконавчого провадження № 66507388, відкритого з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Скарга ОСОБА_1 в частині оскарження дій державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Апеляційний суд зазначив, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 699/165/13-ц (провадження № 61-1293св20) не підлягають застосуванню у цій справі, бо є нерелевантними.

У червні 2022 року АТ «КБ «Приватбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 травня 2022 року скасувати, а ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що державний виконавець на законних підставах відкрив виконавче провадження в межах свого територіального округу. Оскільки ні виконавчий документ, ні заява стягувача не містять іншу інформацію щодо місця проживання боржника, виконавчий документ на момент його прийняття державним виконавцем не підлягав поверненню. Таким чином, державний виконавець діяв виключно в межах встановлених законом повноважень.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу АТ «КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 травня 2022 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що в касаційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає порушення норм матеріального та процесуального права судом апеляційної інстанції.

Апеляційний суд обґрунтовано і у відповідності з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30 січня 2019 року в справі № 755/10947/17, при вирішенні цієї справи застосував останню правову позицію Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 15 липня 2021 року в справі № 380/9335/20, від 29 липня 2021 року в справі № 400/1546/20.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

Ухвалою цього ж суду від 15 березня 2023 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на частину третю та п`яту статті 403 ЦПК України,якими передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати, чи дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, з обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 403 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила, що справа містить виключну правову проблему, оскільки у судовій практиці існує неоднаковий підхід щодо обов`язку державного виконавця перевіряти місце проживання боржника при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження.

Зокрема, колегія суддів вважала, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 699/165/13-ц (провадження № 61-1293св20) суд зробив висновок про те, що чинним законодавством України не передбачений обов`язок приватного виконавця перевіряти зареєстроване місце проживання боржника на стадії відкриття виконавчого провадження».

Натомість Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов протилежного висновку у постановах від: 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20 (адміністративне провадження № К/9901/6782/21), 29 липня 2021 року у справі № 400/1546/20 (адміністративне провадження № К/9901/32773/20), 23 червня 2022 року у справі № 140/15804/20 (адміністративне провадження № К/9901/6217/21), 12 травня 2022 року у справі № 540/1802/21 (адміністративне провадження № К/9901/24404/21), 12 травня 2022 року у справі № 640/5013/21 (адміністративне провадження № К/9901/26810/21), 09 грудня 2021 року у справі № 160/1334/21 (адміністративне провадження № К/9901/16060/21), 23 листопада 2021 року у справі № 420/3931/20 (адміністративне провадження № К/9901/31674/20), 04 листопада 2021 року у справі № 380/8828/20 (адміністративне провадження № К/9901/3716/21), 04 листопада 2021 року у справі № 280/7890/20 (адміністративне провадження № К/9901/8853/21), 28 жовтня 2021 року у справі № 160/13415/20 (адміністративне провадження № К/9901/16309/21), 21 жовтня 2021 року у справі № 300/2557/20 (адміністративне провадження № К/9901/3393/21), 13 жовтня 2021 року у справі № 560/204/21 (провадження № К/9901/19300/21), 13 жовтня 2021 року у справі № 160/1802/21 (адміністративне провадження № К/9901/21458/21). У цих справах, на думку колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, суди виходили з того, що відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності та здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб. А тому, державний виконавець при відкритті виконавчого провадження повинен перевіряти адресу боржника.

Частиною першою та четвертою статті 404 ЦПК України передбачено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 403 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 403 цього Кодексу.

Щодо виключної правової проблеми, то Велика Палата Верховного Суду в ухвалах від 14 квітня 2021 року у справі № 757/50105/19 (провадження

№ 14-39цс21), 18 травня 2021 року у справі № 758/733/18 (провадження

№ 14-78цс21); 09 червня 2021 року у справі № 335/11743/19 (провадження

№14-71цс21); 30 червня 2021 року у справі № 708/1348/18 (провадження

№ 14-101цс21); 07 липня 2021 року у справі № 393/126/20 (провадження

№ 14-120цс21); 13 липня 2021 року у справі № 442/4240/14-ц (провадження № 14-103цс21); 14 вересня 2021 року у справі № 757/7499/17-ц (провадження № 14-88цс21); 28 вересня 2021 року у справі № 308/10255/17 (провадження № 14-132цс21) та інших сформулювала критерії визначення наявності виключності правової проблеми у справі яка може бути передана їй на розгляд з підстав передбачених частиною п`ятою статті 403 ЦПК України. У цих справах Велика Палата Верховного Суду зазначала, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників.

Кількісний показник означає, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Європейський суд з прав людини дотримання принципу правової визначеності пов`язує з забезпеченням єдності судової практики. Однак він не наполягає на її незмінності, оскільки неспроможність забезпечити динамічний та еволюційний підхід у тлумаченні може призвести до ризику створення перепон при проведенні реформ або запровадженні покращень. Разом з тим наявність глибоких та довгострокових розходжень в судовій практиці, неспроможність правової системи держави подолати їх все ж таки призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

При визначенні того, чи наявність конфліктуючих судових рішень у подібних справах суперечить принципу правової визначеності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції враховується: 1) наявність «глибоких та довгострокових розходжень» у відповідній судовій практиці національних судів; 2) чи передбачає національне законодавство механізми подолання таких розбіжностей та 3) чи були такі механізми запроваджений і, якщо так, то чи були вони ефективні.

Натомість ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року вказаним вимог не відповідає. В порушення вимог частини четвертої статті 404 ЦПК України в ухвалі не наведено жодного обґрунтування щодо наявності виключної правової проблеми у цій справі з урахуванням наведених вище висновків Великої Палати Верховного Суду щодо наявності кількісних та якісних показників.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважає, що колегія суддів також не обґрунтувала наявність підстав передбачених частиною третьою статті 403 ЦПК України для передачі цієї справи.

Так як, для підстав передбачених вказаною процесуальною нормою, обов`язковою умовою є висновок іншого касаційного суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Однак, у справах, на які посилається колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в своїй ухвалі, та від висновків яких вона мала намір відступити, правовідносини не є подібними до правовідносин у справі, рішення в якій переглядаються.

Так, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 400/1546/20 (адміністративне провадження № К/9901/32773/20), від 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20 (адміністративне провадження № К/9901/6782/21), від 23 червня 2022 року у справі № 140/15804/20 (адміністративне провадження № К/9901/6217/21), від 12 травня 2022 року у справі № 540/1802/21 (адміністративне провадження № К/9901/24404/21), від 12 травня 2022 року у справі № 640/5013/21 (адміністративне провадження № К/9901/26810/21), від 23 листопада 2021 року у справі № 420/3931/20 (адміністративне провадження № К/9901/31674/20), від 21 жовтня 2021 року у справі № 300/2557/20 (адміністративне провадження № К/9901/3393/21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 560/204/21 (провадження (К/9901/19300/21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 160/1802/21 (адміністративне провадження № К/9901/21458/21) підставою адміністративного позову було те, що у виконавчому написі нотаріуса, на підставі якого відкрито виконавче провадження, вказано як адресу реєстрації місця проживання боржника, так і його фактичне місце проживання. При цьому виконавче провадження у цих справах було відкрите не за вказаним у виконавчому написі місцем реєстрації боржника, тобто з порушенням Закону України «Про виконавче провадження».

У постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2021 року у справі № 380/8828/20 (адміністративне провадження № К/9901/3716/21) та від 28 жовтня 2021 року у справі № 160/13415/20 (адміністративне провадження № К/9901/16309/21) вказано, що виконавчі провадження були відкриті не за адресами реєстрації боржників, які були зазначені у виконавчих написах, а за адресами, вказаними стягувачами у заявах про відкриття виконавчого провадження, відомостей про які у виконавчих написах не було.

Натомість у справі, яка переглядається, суди встановили, що виконавче провадження відкрито за адресою, яка містилася як єдина адреса боржника у виконавчому листі суду, так і у заяві стягувача. Тобто встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин та застосовували з урахуванням цього нормативно-правове регулювання.

При цьому в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року взагалі не зазначено, від висновку щодо застосування якої норми права колегія має намір відступити.

Натомість колегія суддів бажаючи відступити від сталої практики Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду обмежилась лише цитуванням певних частин судових рішень касаційних судів. Не зазначаючи при цьому яка саме норма права, на її погляд, застосована касаційним адміністративним судом інакше та в чому саме полягає така неоднаковість; та не з`ясувала чи ухвалені ці рішення в подібних правовідносинах.

Згідно з частиною шостою статті 404 ЦПК України якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, а також якщо дійде висновку про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, зокрема через відсутність виключної правової проблеми, наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду, або якщо Великою Палатою Верховного Суду вже висловлена правова позиція щодо юрисдикції спору у подібних правовідносинах, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не обґрунтувала наявності підстав, передбачених частинами третьою та п`ятою статті 403 ЦПК України, для направлення справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

За викладених обставин Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для прийняття справи до розгляду та повертає її на розгляд Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтею 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Повернути справуза скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», на постанову державного виконавця на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Ткачук

Судді: В. В. Британчук Г. Р. Крет

Ю. Л. Власов Л. М. Лобойко

І. В. Григор`єва С. Ю. Мартєв

М. І. Гриців К. М. Пільков

Д. А. Гудима О. Б. Прокопенко

Ж. М. Єленіна О. М. Ситнік

О. С. Золотніков І. В. Ткач

Л. Й. Катеринчук В. Ю. Уркевич

В. С. Князєв Т. А. Чумаченко