Справа № 194/1541/22
Номер провадження № 2/194/75/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Виходцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебувала у шлюбі, зареєстрованому 04 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, та розірваного рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року. Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за №4825 від 13 грудня 2004 року, нею та відповідачем на сумісні кошти була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на відповідача. Просить визнанити за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,3 кв.м., яка складається з двох жилих кімнат житловою площею 27,2 кв.м.; стягнути з нього на її користь витрати з оплати послуг експерта у сумі 300,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь понесений по справі судовий збір у сумі 1000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справи без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач повторно не з`явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 рокушлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 12 березня 2016 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13 грудня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Надтокою З.В., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох жилих кімнат житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 52,3 кв.м.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданного 14 січня 2005 року начальником Тернівського БТІ Довгополою О.М., 1/1 частина квартири АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13 грудня 2004 року.

Відповідно до копії товарного чеку №27 від 19 грудня 2022 року, ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_5 300,00 грн. за надання довідки про примірну ринкову вартість 1/2 частини двокімнатної квртири АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідноч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

На правовідносини, які склалися між сторонами, поширюються вимоги ст. 368 ЦК України, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18.

Отже, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , яка набута за час шлюбу сторонами по справі,є спільною сімісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,3 кв.м., яка складається з двох жилих кімнат житловою площею 27,2 кв.м.

Згідно ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1000,00 грн. та витрати на оплату послуг експерта у розмірі 300,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60,68,69,70 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 218,372,657 ЦК України, ст. ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 258, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Володимирівка Межівського району Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,3 кв.м., яка складається з двох жилих кімнат житловою площею 27,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Володимирівка Межівського району Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 1000,00 грн. та витрати на оплату послуг експерта у розмірі 300,00 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2023 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін