Справа № 444/247/23 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/811/929/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними письмовими доказами в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 березня 2023 року в складі судді Зеліска Р.Й. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

встановив:

У січні 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , просила постановити рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановлено для певного віку дитини, до досягнення сином повноліття.

В обґрунтування вимог позивачка покликалась на те, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 12.07.2018 у виконавчому комітеті Дев`ятирської сільської ради Жовківського району Львівської області (актовий запис № 01). Від подружнього життя у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач коштів на утримання сина не надає, в даний час офіційно не працює, але має непостійні заробітки. У зв`язку із вищенаведеним, просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 07 березня 2023 року позов задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини, а саме сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 3000,00 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 30.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Розмір аліментів, які стягуються в твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає таке необґрунтованим внаслідок неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що йому як батьку відомо, що він повинен в межах своїх здібностей і фінансових можливостей забезпечувати дитині умови життя, необхідні для її розвитку, у зв`язку з чим готовий сплачувати аліменти на утримання спільного сина. Однак визначений судом розмір аліментів в 3000 грн перевищує його фінансові можливості.

Зазначає, що в день засідання прибув до суду та йому було запропоновано підписати заяву про розгляд справи за його відсутності, однак, як з`ясувалось пізніше, він також підписав заяву про визнання позовних вимог. Зауважує, що не мав наміру визнавати позовні вимоги у повному обсязі. Зважаючи на військовий стан, можливість працевлаштуватися на постійну роботу з належною грошовою винагородою суттєво знижена. На даний час він отримує лише нерегулярний дохід.

Просить змінити рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 березня 2023 року, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі місцевий суд виходив з того, що відповідач позовні вимоги визнав, підписавши особисто відповідну заяву. При цьому суд зазначив, що розмір аліментів в сумі 3000 грн. буде забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони її батька, враховуючи потреби дитини.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України).

Більше того, навіть особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6) СК України.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що сторони 12.07.2018 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Дев"ятирської сільської ради Жовківського району Львівської області (актовий запис № 01), що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.2).

За час перебування у сторін у фактичних шлюбних відносинах у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2 (а.с.3).

Як ствердила позивачка, дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Доказів, які б спростовували дані твердження суду, не надані.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право та одночасно встановлено, що розмір аліментів, призначений за будь-яким із зазначених способів стягнення аліментів, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

З огляду на вищенаведені законодавчі норми, суд не вправі самостійно змінити спосіб стягнення аліментів з частини заробітку (доходу) на тверду грошову суми чи навпаки, а може лише визначати величину присуджених до стягнення аліментів.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Пред`явлення позивачкою позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати спільну дитину.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд правильно виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу утримання неповнолітньої дитини та дійшов правильного висновку про те, що позивачка потребує допомоги на її утримання, а відповідач зобов`язаний надавати таку допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить - 2833 гривні.

Установивши, що дитина сторін проживає разом із матір`ю і перебуває на її утриманні, а відповідач у добровільному порядку та на регулярній основі не надає коштів на його утримання, суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання сина, оскільки основний тягар утримання припадає саме на матір. При цьому, саме на батьків покладається забезпечення таких умов дітям до досягнення ними віку вісімнадцяти років.

Відповідач є працездатною особою, оскільки доказів того, що останній не може працювати за станом здоров`я суду не надано.

Як вбачається із змісту заяви відповідача ОСОБА_1 від 07.03.2023, останній відносно позову не заперечив, просив такий задовольнити та стягувати з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_4 по 3000 грн. щомісячно (а.с.13).

Таким чином відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в заяві у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів констатує, що відповідач ОСОБА_1 не надав у суд першої інстанції належних та допустимих доказів і такі не були подані до суду апеляційної інстанції, що він не мав наміру визнавати позов.

Мотиви апеляційної скарги про те, що відповідач на даний час не працює та не має стабільного заробітку, не може бути підставою для зміни судового рішення, оскільки відсутність жодних заперечень з приводу заявленого позову, а навпаки його визнання, не позбавляло суд першої інстанції ухвалити рішення за вимогами позивача, які визнавались відповідачем.

Доводи апелянта про те, що він спроможний сплачувати аліменти на сина в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не можуть бути підставою для зміни судового рішення, оскільки суд не визначає мінімальний розмір аліментів, так як такий встановлюється законом, а не судовим рішенням.

Аргументи відповідача про необхідність встановлення нових обставин, які мають значення для справи, а саме про дохід платника аліментів, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки відповідач не надав таких доказів ні суду першої, ні апеляційної інстанції, хоча таким правом міг скористатись, відтак покликання апелянта на те, що визначений судом розмір аліментів в 3000 грн перевищує його фінансові можливості грунтується лише на припущеннях, при цьому такий розмір відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для зміни законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що апелянт не позбавлений права звернутись до суду з позовом в порядку, визначеному ч. 1 ст. 192 СК України, за приписами якої розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 07 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 липня 2023 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк