Справа № 212/2-4350/11
Провадження № 4-с/127/50/23
УХВАЛА

18 липня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калинчука Сергія, зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа ОСОБА_2 , як правонаступник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» за правом вимоги до боржника,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) С. Калинчука, що полягає у не знятті арештів з майна боржниці, накладених у виконавчому провадженні №53839412, та зобов`язання його зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 .

Свою скаргу мотивувала тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2014 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року у розмірі 249542,11 доларів США. На підставі цього рішення 10 січня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області виданий виконавчий лист №212/2-4350/11, що перебував на примусовому виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з 26 квітня 2017 року, виконавче провадження №53839412. У межах цього виконавчого провадження постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Вінницькій області Сінгаєвською О. М. від 26 квітня 2017 року накладений арешт та оголошена заборона відчуження на все нерухоме майно боржниці. У ході вчинення виконавчих дій, державним виконавцем на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 31 серпня 2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто, за твердженням заявниці, виконавче провадження остаточно закінчено у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом із тим, ПАТ КБ «Надра» 05 серпня 2020 року за договором №GL48N718070 були відступлені права вимоги за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Відповідно до договору №GL48N718070_blank_01 від 30 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт інвестмент» права вимоги за вказаним кредитним договором були придбані останнім. Відповідно до договору №0511/1К від 05 листопада 2020 року ОСОБА_2 придбав права вимоги у ТОВ «Брайт інвестмент».

Згідно з довідкою ОСОБА_2 від 25 квітня 2023 року заборгованість за кредитним договором від 25 вересня 2008 року погашена боржницею у повному обсязі, претензій щодо його виконання у кредитора немає. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 26 квітня 2023 року звернулася до ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про зняття арештів з належного їй нерухомого майна, накладених у ході виконання виконавчого листа та не знятих після закінчення виконавчого провадження. Однак листом від 10 травня 2023 року орган ДВС відмовив у знятті арешту. Даний лист отриманий ОСОБА_1 10 червня 2023 року.

Заявник вказує, що оскільки заборгованість, яка стягувалася у виконавчому провадженні №53838412, була погашена боржником у повному обсязі поза межами такого виконавчого провадження, підстави не знімати арешти з майна боржника у органу ДВС відсутні, їх наявність порушує права боржниці як власника майна, а тому відмова вчинити дії на заяву ОСОБА_1 є протиправною бездіяльністю такого органу. З огляду на вказане ОСОБА_1 просила визнати протиправною бездіяльність начальника ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калинчука С. щодо не зняття арештів з майна боржниці, накладених у виконавчому провадженні №53839412, та зобов`язати його зняти арешти із усього майна боржниці, а саме обтяження: номер запису про обтяження 23946333, дата та час державної реєстрації: 26 квітня 2017 року 16:41:09, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області Сінгаєвська О. М. від 26 квітня 2017 року у виконавчому провадженні №538339412; обтяжувач: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 20185534, дата та час державної реєстрації: 26 квітня 2017 року 16:41:09, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області Сінгаєвська О. М. від 26 квітня 2017 року у виконавчому провадженні №538339412; обтяжувач: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2023 року скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

30 червня 2023 року до суду надійшли заперечення на скаргу ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), обґрунтовані тим, що на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №53839412 з виконання виконавчого листа №212/2-4350/11. В ході виконання виконавчого провадження до ДП «СЕТАМ» з метою примусової реалізації було передано арештоване нерухоме майно боржника. З врахуванням першої та повторної уцінки, нерухоме майно не було реалізоване, у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів та відсутності попиту, та відповідно майно було знято із реалізації. Після уцінки нерухоме майно не було реалізоване на третіх електронних торгах, у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Надалі від представника стягувача ПАТ КБ «Надра» надійшла заява про бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною 516621,00 грн, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Визнано суму, що погашена за даним виконавчим документом за рахунок залишення за ПАТ «КБ «Надра» нереалізованого майна боржника, яка становить 516621,00 грн. Оскільки іншого належного боржнику майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено, державним виконавцем 31 серпня 2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Цією постановою також повідомлено стягувача про те, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ч.5 ст. 37 Закону, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 Закону (тобто до 31 серпня 2021 року). Інших відомостей відділ надати не може , оскільки виконавче провадження знищене за закінченням строку зберігання. Отже виконавче провадження не було закінчене у зв`язку з фактичним його виконанням, тому відсутні правові підстави для зняття арешту з майна та коштів боржника, накладених у цьому виконавчому провадженні. На дату повернення виконавчого документа стягувачу рішення суду не було виконане, а кошти за виконавчим документом не стягненні, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачені. Крім того, вимога про зобов`язання начальника Відділу зняти арешт зі всього майна ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження №53839412, не відповідає позиції Верховного Суду України. Отже дії вчиненні відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в межах наданих повноважень, тому представник суб`єкта оскарження просив у задоволенні скарги відмовити повністю.

Заінтересована особа ОСОБА_2 подав заяву та просив задовольнити вимоги скарги.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, останній подав заяву та просив розгляд скарги провести у його відсутність, вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) С. Калинчук та заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку, визначеному чинним законодавством. Від представника ВПВР надійшла заява про проведення засідання без представника відділу.

Відповідно до положень ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку, що вимоги скарги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 26 квітня 2017 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвською О. М. було відкрито виконавче провадження №53839412 з примусового виконання виконавчого листа №212/2-4350/11, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 10 січня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року в розмірі 147418,98 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 102123,13 доларів США, а всього 249542,11 доларів США, а також 160572,62 грн пені; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 1651,89 грн державного мита та 120,00 грн витрат на ІТЗ з розгляду справи. За цією ж постановою стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 680765,09 грн.

У ході здійснення виконавчого провадження №53839412 головним державним виконавцем було винесено: постанову про арешт майна боржника від 26 квітня 2017 року, якою накладено арешт на все майно, що належить боржниці ОСОБА_1 ; постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 26 травня 2017 року, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Ексертно-консалтинговий центр» та зобов`язано останній надати письмовий звіт з питань визначення ринкової вартості вбудованого-прибудованих приміщень в гуртожитку, що в цілому складаються з приміщень з №3-1 по №3-6, загальною площею 73,0 кв.м., які відповідно до технічного опису складаються з кабінету 3-1, коридору 3-2, перукарні 3-3, фото кабінету 3-4, туалету 3-5, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; постанову про арешт коштів боржника від 14 грудня 2017 року, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках ПАТ «Укрсоцбанк», у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 7488916,00 грн; постанову про арешт коштів боржника від 11 січня 2018 року, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 7488916,00 грн.

Постановою головного державного виконавця від 31 серпня 2018 року виконавчий лист від 10 січня 2017 року №212/2-4350/11 повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 31 серпня 2021 року. За даною постановою в ході провадження виконавчих дій з метою примусової реалізації до ДП «СЕТАМ» було передано арештоване нерухоме майно боржника, а саме вказане вище вбудоване-прибудоване приміщення в гуртожитку. Це приміщення не було реалізоване і на третіх електронних торгах, а стягувач виявив бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною 516621,00 грн шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна у відповідності до ч.1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку». Іншого належного боржнику майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявлено.

За даними інформаційної довідки від 10 червня 2022 року №302477739 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що відносно всього нерухомого майна боржника, крім вказаного вище вбудовано - прибудованого приміщення в гуртожитку, зареєстровано два обтяження за № 23946333 та за №20185534, на підставі постанови про арешт майна боржника №53839412 від 26 квітня 2017 року.

05 серпня 2020 року ПАТ КБ «Надра» за договором №GL48N718070 відступило права вимоги за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Відповідно до договору №GL48N718070_blank_01 від 30 вересня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт інвестмент», права вимоги за вказаним кредитним договором були придбані останнім.

Надалі згідно договору купівлі-продажу прав вимоги №0511/1К від 05 листопада 2020 року право вимоги за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року було відступлено ОСОБА_2 .

Тобто внаслідок укладення вказаних договорів відбулася зміна кредитора, а саме ОСОБА_2 набув статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року.

Згідно довідки ОСОБА_2 від 25 квітня 2023 року ним повідомлено, що борг за кредитним договором, який встановлений рішенням суду від 17 червня 2014 року погашено перед ним повністю; майнових претензій за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року у нього немає.

ОСОБА_1 31 жовтня 2022 року зверталася до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про зняття арешту з майна боржника, надаючи відповідну довідку ОСОБА_2 та попереднього кредитора. Листом від 14 листопада 2022 року №20681/02.3-22/3 їй було відмовлено з посиланням на ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Також зазначено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження №53949975, з виконання виконавчого листа №755/7612/15-ц, виданого 15 травня 2015 року Дніпропетровським районним судом м. Києва про стягнення коштів в розмірі 1180185,94 грн з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», зареєстроване в Центральному відділі ДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області.

08 березня 2023 року ОСОБА_1 знову зверталася до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про зняття арешту з майна боржника, надаючи, крім попередніх документів, також витяг з договору відступлення вимог до ОСОБА_2 . Проте листом від 24 березня 2023 року №4032/4.1-22/3 їй повідомлено, посилаючись на ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», що повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішене по суті, не розглядаються, а ця її заява є аналогічною поданій 31 жовтня 2022 року, яка розглянута, про що повідомлено листом від 14 листопада 2022 року №20681/02.3-22/3. Також, як слідує з цього листа, за наслідками даної заяви представником ОСОБА_1 до суду подана скарга на бездіяльність державного виконавця, у задоволенні якої відмовлено ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року.

26 квітня 2023 року ОСОБА_1 подано також заяву до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з майна боржника за номерами записів обтяження та вилучення запису з Єдиного реєстру боржників щодо неї з долученням трьох витягів з договорів відступлення права вимоги та з довідкою ОСОБА_2 про погашення заборгованості. Листом від 10 травня 2023 року №5776/4.1-22/3 їй було відмовлено з посиланням на ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Як слідує з матеріалів справи виконавче провадження №53839412 знищено згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 04 січня 2022 року у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 56 вказаного закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому відповідно ч. 3 статті 37 Закону арешт з майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті.

Повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Частиною 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Ураховуючи положення частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Відтак повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не встановлює прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини відповідно до положень ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У той же час Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

У постанові Верховного Суду 03 листопада 2021 року в справа № 161/14034/20 зазначено, що «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15, від 12 жовтня 2022 року у справі №203/3435/21.

Крім того, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказує, що нею борг перед стягувачем повністю погашений поза межами виконавчого провадження. Вказана обставина підтверджується і новим кредитором, про що заявником надане відповідне підтвердження та на підтвердження переходу права вимоги до якого заявником надавалися договори відступлення права вимоги. Відмовляючи у знятті арешту, державний виконавець не оспорював факт відсутності вказаної заборгованості. Відсутність же судового рішення про заміну стягувача у виконавчому провадженні не спростовує факту відступлення права вимоги. Щодо несплати виконавчого збору, то наразі матеріали справи не містять даних, що з метою стягнення виконавчого збору державний виконавець виносив постанову, відкривав виконавче провадження і задля виконання цього виконавчого документа накладав арешт на майно боржника.

За таких обставин, суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржниці для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 53839412, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявниці щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу. Незняття арешту з майна боржниці у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю начальника органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з майна боржника.

Враховуючи погашення боржником боргу, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності начальника ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) С. Калинчука щодо незняття арешту з майна заявниці, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання останнього зняти арешт з майна заявниці.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калинчука Сергія щодо не зняття арештів з майна боржниці, накладених у виконавчому провадженні №53839412.

Зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калинчука Сергія зняти арешти із усього майна боржниці, накладених у виконавчому провадженні №53839412, а саме обтяження:

номер запису про обтяження 23946333, дата та час державної реєстрації: 26 квітня 2017 року 16:41:09, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області Сінгаєвська О. М. від 26 квітня 2017 року у виконавчому провадженні №538339412; обтяжувач: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно;

реєстраційний номер обтяження: 20185534, дата та час державної реєстрації: 26 квітня 2017 року 16:41:09, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області Сінгаєвська О. М. від 26 квітня 2017 року у виконавчому провадженні №538339412; обтяжувач: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: