КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4400/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року (суддя Коваленко І.В.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

у липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 69 100грн за кредитним договором №4247446 від 2 грудня 2020 року та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 2 грудня 2020 року між ТОВ «Алекскредит» та відповідачем був укладений кредитний договір №4247446, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 гривень терміном з 2 грудня 2020 року по 30 червня 2021 року шляхом переказу коштів на його платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Вказаний кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті кредитодавця в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію".

Позивач стверджував, що підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

Позивач посилався на те, що відповідач зареєструвався на веб-сайті в мережі Інтернет https://alexcredit.ua, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням прізвища, ім`я та по-батькові, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Позивач стверджував, що належним чином і у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, а саме надав кредит відповідачу у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника, що підтверджується відповіддю ТОВ ФК "Едаєнс". Разом з цим, незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повернув.

Позивач зазначав, що станом на 30 липня 2021 року заборгованість відповідача становить 69 100грн та складається з 10 000грн заборгованості за сумою кредиту та 59100грн заборгованості по процентам за користування кредитом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 69 100грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач вважає, що стягнення заборгованості у сумі 69 100грн є необґрунтованим та несправедливим у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а стягнення відсотків суперечить ст. 1048 ЦК України, оскільки здійснене за межами строку кредитування.

Також відповідач стверджує, що сторонами був погоджений розмір відсотків, який не мав перевищувати суму 3 060грн за весь період кредитування.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Алекскредит» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що заборгованість по процентам за користування кредитом розрахована до 30 червня 2021 року, що відповідає п. 3.1 кредитного договору №4247446 від 2 грудня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 2 грудня 2020 року між ТОВ "Алекскредит" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №4247446, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 гривень терміном з 2 грудня 2020 року по 30 червня 2021 року шляхом переказу коштів на його платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування у період з 2 грудня 2020 року до 1 січня 2021 року та 3% від залишку суми кредиту за кожен день у період з 2 січня 2021 року по 30 червня 2021 року.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://alexcredit.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України "Про електронну комерцію".

Укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не оспорюється.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 липня 2021 року заборгованість відповідача становить 69 100грн та складається з 10000грн заборгованості за сумою кредиту та 59 100грн заборгованості по процентам за користування кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав та визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких

підстав.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

13 січня 2022 року відповідач подав до суду першої інстанції заяву про розгляд справи у його відсутність та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі (с.с.63).

Відповідач у апеляційній скарзі не заперечує укладення з позивачем кредитного договору та отримання 10 000грн кредиту, який ним повернутий не був.

Також відповідач не заперечував написання ним заяви про визнання позову.

Виходячи з вищевикладеного, а також укладення між сторонами кредитного договору, погодження його істотних умов, невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про прийняття визнання відповідачем позову та правильно задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість позовних вимог в частині нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 59 100грн,колегія суддів вважає безпідставними.

З наданого суду першої інстанції розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховані у період з 3 грудня 2020 року по 30 червня 2021 року, тобто у межах строку укладеного сторонами договору, що спростовує посилання відповідача у апеляційній скарзі на неправомірне нарахування позивачем процентів поза межами дії строку кредитного договору.

Твердження відповідача у апеляційній скарзі, що сторонами був погоджений розмір відсотків, який не мав перевищувати суму 3 060грн за весь період кредитування, не ґрунтуються на умовах договору про надання кредиту № 4247446, який був укладений сторонами

Згідно пункту 7.2. договору у випадку використання позичальником лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту (п.1.3.

договору) та сплати процентів за користування кредитом протягом 30 календарних днів з 2.12.2020 року до 01.01.2021 року (включно) (Базовий період - п.2.4. Правил) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,02% (акційна ставка (п.2.1. Правил) або ставка за програмою лояльності (п. 2.34 Правил). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні лояльних (покращених) умов кредитування складає 13 060грн, у тому числі основна сума кредиту 10 000грн, проценти за користування кредитом 3 060грн.

Отже, проценти за користування кредитом у сумі 3 060грн умовами договору були погоджені у разі використання позичальником лояльних умов кредитування, тобто повернення кредитних коштів до 1 січня 2021 року.

Разом з цим, відповідачем кредитні кошти не були повернені станом на 30 червня 2021 року, тому згідно пункту 7.3. умов договору за період з 2 грудня 2020 року по 1 січня 2021 року процентна ставка становила 1,70% за один день користування кредитом, а з 2 січня 2021 року по 30 червня 2021 року - 3% за один день користування кредитом.

Посилання у апеляційній скарзі на несправедливість умов кредитного договору та їх невідповідність положенням п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5).

Частиною 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Разом з цим, відповідач вимоги про визнання кредитного договору або його частини, яка на його думку є несправедливою, не заявляв.

Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач визнав позовні вимоги, не висловив своїх заперечень проти обставин, викладених у позовній заяві, не спростував наданий позивачем розрахунок будь-яким контррозрахунком, не заявляв про несправедливість умов кредитного договору, а відтак суд не мав правових підстав ставити під сумнів умови кредитного договору та наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідачу не підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення

Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк