Ухвала

12 липня 2023 року

м. Київ

справа № 362/6024/21

провадження № 61-5486 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник позивачів - ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюн Дмитро Сергійович,

третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Нещасна Тетяна Миколаївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , державного реєстратора Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюна Дмитра Сергійовича, третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Нещасна Тетяна Миколаївна, про визнання права на земельний сервітут, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратораза касаційною скаргою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Махлай Л. Д., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , державного реєстратора Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюна Д. С., третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Нещасна Т. М., про визнання права на земельний сервітут, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 01 вересня 2022 року у складі судді Марчука О. Л. позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право на сервітут, установлений укладеним між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договором про право користування земельною ділянкою (договором сервітуту) від 12 квітня 2017 року. Визнано протиправним рішення державного реєстратора Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюна Д. С. від 28 вересня 2021 року № 60625731. Скасовано рішення державного реєстратора Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюна Д. С. від 28 вересня 2021 року № 60625731. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 - ОСОБА_9 задоволено. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2022 року скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким у задоволенні позову

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У червні 2023 року до Верховного Суду надійшла заява представника

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання про стягнення судового збору, сплаченого за подачу касаційної скарги.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , з огляду на таке.

У частинах першій, третій статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тлумачення статті 270 ЦПК України свідчить про те, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду

від 18 квітня 2019 року у справі № 464/944/17, провадження № 61-4050 св 19; від 13 липня 2022 року у справі № 148/74/21, провадження № 61-317 св 22.

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити

в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими статтями 141-142 ЦПК України.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі передачі справи на новий судовий розгляд такого обов`язку немає.

Таким чином, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат. У випадку, якщо суд касаційної інстанції скасовує судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового її розгляду, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Аналогічні правові висновки викладено, як у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028 св 18), так і в чисельних постановах Великої Палати Верховного Суду: від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222 цс 18), від 06 лютого 2019 року у справі № 202/26885/13-ц (провадження № 14-491 цс 18), від 19 лютого 2020 року у справі № 570/1472/19 (провадження № 14-629 цс 19).

Отже, така судова практика є незмінною ще з 2018 року і звернення до Верховного Суду з подібною заявою у червні 2023 року є, по суті, зловживанням процесуальними правами і затягуванням розгляду справи, оскільки потребує її витребування з суду першої інстанції, а тому розгляд справи по суті не здійснюється.

У справі, що переглядається, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня

2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Тобто зміни чи ухвалення нового рішення не відбулося.

Разом із тим, винесення постанови суду касаційної інстанції про передачу справи на новий розгляд не є остаточним вирішенням спору по суті, а тому висновки про розподіл судових витрат у такому випадку будуть вважатися передчасними.

Таким чином, оскільки судом касаційної інстанції остаточне рішення по суті спору не ухвалювалося, тому відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат додатковим рішенням (постановою).

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що заява представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про стягнення судового збору, сплаченого за подачу касаційної скарги, задоволенню не підлягає.

Верховний Суд звертає увагу на те, що після ухвалення остаточного судового рішення у справі (після нового судового розгляду) заявник не позбавлений можливості звернутися з відповідним клопотанням про розподіл судових витрат, у тому числі, понесених у зв`язку з переглядом справи у касаційному порядку.

Керуючись статтями 141, 270, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

С. Ф. Хопта