Справа № 149/568/23
Провадження №2/149/259/23
Номер рядка звіту 68
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.04.2023 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

за участі позивача ОСОБА_1

його представника - адвоката Адамчука П.Б.

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Сивак Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Уланівської сільської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом, який мотивує тим, що він з відповідачкою з 07.09.2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя у сторін не склалось та вони тривалий час проживають окремо. Донька більшість часу проживає з відповідачем в АДРЕСА_1 , оскільки між нею та матір"ю склались досить напружені відносини За час проживання дитини з матір"ю, остання вчиняла відносно доньки неправомірні дії за що неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. З 23.01.2023 р донька розпочала навчання у Великоострожоцькій гімназії.

Враховуючи викладені обставини, просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати, визначити місце проживання дитини з батьком, а також стягнути з відповідачки на його користь на утримання спільної дитини аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 лютого 2023 року і до досягнення донькою повноліття.

Ухвалою суду від 08.03.2023 відкрито загальне позовне провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву.

Ухвалою суду від 29.03.2023 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву та зобов"язано орган опіки та піклування Уланівської сільської ради надати суду висновок щодо розв"язання спору.

В підготовчому судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов.

Відповідачка не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи вважає можливим визначити місце проживання ОСОБА_3 з батьком.

Суд також встановив думку малолітньої ОСОБА_3 щодо її місця проживання, яка висловила бажання проживати разом з батьком.

У відповідності до вимог ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, виходячи з наступного.

07.09.2006 року Чечельницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . яка змінила прізвище на " ОСОБА_5 " (а.с. 6)

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача з відповідачкою народилась донька ОСОБА_3 (а.с. 7)

Згідно довідок виданих Уланівською сільською радою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з позивачем та його батьками , перебуває на утримані батька та навчається у 5 класі Великоострожоцької гімназії (а.с. 8,9,11,12)

Батько позивача ОСОБА_6 являється власником житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с. 13.14)

Згідно акту проведення оцінки рівня безпеки дитини, станом на 20.01.2023 року ОСОБА_3 проживаючи з батьком знаходиться у безпеці (а.с.15-19)07.02.2023 року та 16.02.2023 року Вінницьким міським судом відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 та ч.1 ст. 173-2 КУпАП щодо вчинення неправомірних дій по відношенню до доньки (а.с. 20,21-22,23-24)

У відповідності до висновку щодо розв"язання спору від 07.04.2023 року органом опіки та піклування Уланівської сільської ради

Згідно ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, відповідачка позов визнає, тому шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до вимог ч.1ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з пунктом 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 р., який є чинним, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, з урахуванням думки дитини та позиції відповідачки , суд, вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що мати дитини не обмежена у своєму праві на спілкування з донькою, турботою відносно неї та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд вважає що з метою необхідного та достатнього забезпечення малолітньої дитини, яка проживає з батьком з відповідачки ОСОБА_2 слід стягнути на аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 лютого 2023 року і до досягнення донькою повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 200,206,258,264,265,273,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.09.2006 року Чечельницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області, актовий запис №37 - розірвати.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 лютого 2023 року і до досягнення донькою повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір в сумі 2146 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду на протязі 30-ти днів з дня складення його повного тексту.

Дата складення повного тексту рішення - 21.04.2023

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Марина РОБАК