Провадження № 2/761/1553/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 січня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Мальцева Д.О.,

секретаря судового засідання - Любченка Б.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (позивач-1), ОСОБА_2 (позивач-2) звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (відповідач) про стягнення заборгованості, в якому просили суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 304 304,00 грн. та суму судових витрат у розмірі 18 043,04 грн.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що між померлим чоловіком позивача-1, ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 були укладені чотири договори позики на загальну суму 11 200,00 доларів США. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання перед позивачами не виконує та позики не повертає, у зв`язку з чим позивачі звернулися з даним позовом.

08.12.2021 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О.

13 січня 2022 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідача відзив не надходив.

Позивачі та представник в судове засідання не з`явилися, про дату місце та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату місце та час судового розгляду була повідомлена належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбних відносинах (свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 від 11.03.2016) з 11.03.2016 по 06.10.2020 включно, до моменту смерті ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 від 07.10.2020). Від шлюбу з ОСОБА_4 Позивач-1 має спільного малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 від 30.09.2016).

Між померлим чоловіком позивача-1, ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 були укладені чотири договори позики:

1. від 02.06.2020 у розмірі 5 500,00 доларів США,

2. від 17.07.2020 у розмірі 2 500,00 доларів США,

3. від 11.08.2020 у розмірі 1 200,00 доларів США,

4. від 26.08.2020 у розмірі 2 000,00 доларів США,

за якими ОСОБА_4 виступав позикодавцем, а відповідач - позичальником.

На підтвердження укладання вищевказаних договорів позики та отримання відповідачем грошових коштів, останньою були власноручно складені розписки про отримання нею в борг у ОСОБА_4 від 02.06.2020 у розмірі 5 500,00 доларів США, від 17.07.2020 у розмірі 2 500,00 доларів США, від 11.08.2020 у розмірі 1 200,00 доларів США, від 26.08.2020 у розмірі 2 000,00 доларів СІІІА.

Вищезазначені кошти за договорами позики повинні були бути повернуті до 31.12.2020 включно, але повернуті не були.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 239 позивач-1 є спадкоємцем частки всього майна, що належало її померлому чоловіку, інша частка всього майна ОСОБА_4 успадковується позивачем-2, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 240, законним представником якого виступає позивач-1.

16 червня 2021 року, позивач-1, керуючись ст. 512, 513 Цивільного кодексу України повідомила відповідача про заміну кредитора, внаслідок правонаступництва у вищезазначених договорах позики з ОСОБА_4 на позивача-1 та позивача-2.

У повідомленні про заміну кредитора позивач-1 просила відповідача з моменту отримання повідомлення протягом 7 (семи) календарних днів повернути вищезазначені кошти за договорами позики, однак на день подання цього позову відповідач кошти не повернула.

За змістом статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сум/ позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Керуючись положеннями ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, в яких зазначено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до вищезазначених договорів позики (розписок) стягненню підлягає сума у розмірі 11 200,00 доларів США в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу цієї валюти, встановленої Національним Банком України на день складення позову (30.11.2021), який становить 27,17 гривень за один долар США.

Таким чином, сума заборгованості складає 304 304,00 гривень.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, і за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться.

Як встановлено ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Однак, із матеріалів цивільної справи не вбачається доказів на спростування даних, на які посилався позивач у позові.

На момент розгляду справи відповідач не сплатила зазначену суму заборгованості. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості суду надано не було.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання не виконує, а отже з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню заборгованість у розмірі 304 304,00 грн.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

На підставі ч.ч. 2-4 ст. 137, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (із урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20)) підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., які відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України не були оспорені відповідачем (що підтверджується Договором №14/06-21 про надання адвокатських послуг від 14 червня 2021 року, рахунком-фактурою № ЮФ-0036 від 14 червня 2021 року, квитанцією від 15.06.2021 на суму 15 000,00 грн.).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3 043,04 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 512, 513, 525, 526, 530, 533, 1049 ЦК України, ст.12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 304 304,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 3 043,04 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: