КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №369/5621/19 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук Л.М.

Провадження №22-ц/824/3903/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

11 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Болотова Є.В., Шебуєвої В.А.

за участю секретаря Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабця Ігоря Несторовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року в цивільній справі за позовом Першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство», Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, до Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 19 вересня 2022 року заступник керівника Київської обласної прокуратури Грабець Ігор Несторович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року та ухвалити нове про задоволення позову.

Стягнути з відповідачів на рахунок Київськоїобласної прокуратури судові витрати.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що позовні вимоги у даній справі пов`язані з протиправним отриманнямземель лісогосподарського призначення у приватну власність на підставірішення не уповноваженого органу державної виконавчої влади, за відсутностіфакту зміни цільового призначення земельних ділянок лісового фонду передбаченому законом порядку.

Вважає, що єдиною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, яка зазначена у рішенні суду, є рішення 21 сесії Гореницької сільської ради 24 скликання № 5 від 26.08.2005 «Про припинення права користування землями ДП «Київське лісове господарство», яким вилучено землі лісогосподарського призначення, площею 5,9 га та віднесено до земель запасу Гореницької сільської ради.

Апелянт вважає, що суд дійшов до помилкового висновку, що спірна земельна надавалася відповідачу за рахунок вилучених земель, а тому не відноситься до лісів.

Разом з тим, у матеріалах справи наявні беззаперечні докази приналежності на сьогоднішній день оспорюваної земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0647 до земель лісогосподарського призначення.

Суд першої інстанції на звернув та безпідставно проігнорував матеріали лісовпорядкування, які містять достовірні відомості про перебування у титульному володінні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства земель лісогосподарського призначення державної форми власності.

Посилається на те, що згідно відповіді ДП «Київське лісове господарство» від 08.09.2022 № 01-485 вбачається, що оспорювана земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0647 відноситься до масиву земель лісогосподарського призначення, що були вилучені із постійного користування державного підприємства рішенням Гореницької сільської ради № 5 від 26.08.2005.

На думку апелянта надана у приватну власність ОСОБА_1 спірна земельна ділянка не входить до масиву земель площею 5,9 га, вилучених Гореницькою сільською радою, а тому належить до земель лісогосподарського призначення державної власності та перебуває у постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство».

Судом першої інстанції не враховано, що на момент виникнення спірних правовідносин спірна земля на законних підставах перебувала у титульному володінні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства, а тому в силу вимог ст.ст. 55-57, 84 Земельного кодексу України відносились до категорії земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що є імперативно обмеженими в цивільному обороті та не могли взагалі бути передані у приватну власність (за виключенням випадків визначених ч.ч. 2, 3 ст. 56 Земельного кодексу України).

28 лютого 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Клокун Т.Г. - представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому вона просила апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабець Ігоря Несторовича залишити без задоволення, а рішення без змін.

Також зазначила, що відповідно до заяви просила застосувати строк позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 31 сесії 25 скликання № 3/4 від 29.07.2010 року ОСОБА_1 надано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2391 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

На виконання зазначеного рішення 27.07.2010 року ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на землю серії ЯЛ №367474, зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №80, кадастровий номер :01:007:0647.

Відповідно до інформаційної довідки № 156977540 від 20.02.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за кадастровим номером :01:007:0647, розташована за адресою АДРЕСА_1 , з 21.09.2016 року належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 29.12.2018 року № 612 спірна земельна ділянка, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 року, відноситься до 44 кварталу 27 виділу, а відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року, відноситься до 68 кварталу виділу 26, Приміського лісництва ДП «Київське лісове господарство».

Відповідно до листа ДП «Київське лісове господарство» №02-02/879 від 14.11.2018 року спірна земельна ділянка :01:007:0647 накладається на земельну ділянку ДП «Київське лісове господарство» (квартал 68 Приміського лісництва ДП «Київське лісове господарство»), яка перебуває у постійному користуванні вказаного підприємства на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а саме планом лісонасаджень, картою-схемою розподілу території лісгоспу.

ДП «Київське лісове господарство», як постійний користувач спірної земельної ділянки згідно листа № 02-02/136 від 14.02.2019 повідомив, що на момент прийняття оспорюваного рішення згоду на вилучення з постійного користування частини земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :01:007:0647 не надавав. Вказана територія відносилася і на даний час обліковується в землях лісогосподарського призначення лісового фонду Приміського лісництва квартал 68 виділ 20,21,22,23,24,26 згідно матеріалів лісовпорядкування 2014 року, по матеріалах лісовпорядкування 2003 року квартал 44 виділ 29,30,35,36,37.

Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства згідно листа № 04-48/334 від 18.02.2019 повідомило, що на момент прийняття оспорюваного рішення погодження на вилучення з постійного користування частини земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :01:007:0647 не надавало.

Судом першої інстанції встановлено, що листом №01-248 від 13.07.2005 року ДП «Лісове господарство» погодило вилучення земельної ділянки Приміського лісництва (квартал 44, виділу 27), площею 5,9 га, розташованої в межах населеного пункту с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області.

При цьому, ДП «Київське лісове господарство» у своєму погодженні зазначає, про вилучення вказаної земельної ділянки, площею 5,9 га та зарахування її до земель запасу Гореницької сільської ради.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається прокурором у позовній заяві, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0647 за даними матеріалів лісовпорядкування 2003 року та до 2014 року входила до кварталу 44, виділу 27 Приміського лісництва ДП «Київське лісове господарство».

Як вбачається з матеріалів справи, вилучення спірних земель з користування ДП «Київське лісове господарство» відбулося на підставі рішення №5 Гореницької сільської ради від 26.08.2005 року, для чого сільською радою і отримувалася згода ДП «Київське лісове господарство».

При цьому зазначеним рішенням вилучені землі були передані до земель запасу Гореницької сільської ради. За таких умов рішенням Гореницької сільської ради від 29.07.2010 року, яке є предметом оскарження в межах даної справи, сільська рада виділила землю ОСОБА_1 не за рахунок земель лісового фонду, а за рахунок земель, які вже близько 5 років до того відносилися до земель запасу.

Положеннями ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції прийшов до вірного висновку недоведеність Прокурором підстав для визнання недійсним рішення сільської ради від 26.08.2005 року.

А за таких умов, враховуючи положення ст. 204 ЦК України, даний правочин вважається правомірним. В свою чергу, це додатково до вищевикладеного обґрунтовує відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином оскільки рішення Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 31 сесії 25 скликання №3/4 від 29.07.2010 року є правомірним, а ОСОБА_2 набула права власності на спірну земельну ділянку добросовісно, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у витребуванні на користь держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство» з володіння ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 0,2391 га з кадастровим номером :01:007:0647, яка розташована в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, оскільки передбачає законне володіння ОСОБА_2 земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним нормам процесуального закону враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно вимог ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ненадання певних доказів недійсності рішення Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 31 сесії 25 скликання №3/4 від 29.07.2010 року є підставою відмові у позову.

Щодо вимоги відповідачів про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Пропуск позовної давності може бути підставою для відмови в позові лише за умови доведення наявності порушення прав позивача, тому суд приходить до висновку, що в даному випадку посилання відповідачів на пропуск строку позовної давності не може бути застосовано судом, оскільки висновок про відмову в задоволенні позову має ґрунтуватися саме на підставі відсутності тих порушень, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи те, що судом не було встановлено обґрунтованості позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність відмови у заявлених позовних вимогах.

Доводи апелянта, про те, що відповідачами протиправно отриманоземлю лісогосподарського призначення у приватну власність на підставірішення не уповноваженого органу державної виконавчої влади, а саме Гореницької сільської ради, за відсутностіфакту зміни цільового призначення земельних ділянок лісового фонду передбаченому законом порядку суд вважає безпідставним. Зазначене спростовується з листом ДП «Київський лісгосп» ОСОБА_3 від 13.07.2005 року №01-248, де зазначено, що земельна ділянка площею 0,2391 га, кадастровий номер :01:007:0647 (в 2003 році відносилась до кварталу 44 виділу 27), була вилучена у постійного землекористувача ДП «Київське лісове господарство» за його письмовою згодою (т. І а.с. 187).

Згідно з даним листом вбачається, що державне підприємство «Київське лісове господарство» Київського обласного управління лісового господарства» враховуючи розташування даної земельної ділянки в межах населеного пункту Гореничі і не перспективність для подальшого ведення господарства на ній, погодило вилучення земельної ділянки квартал 44 виділ 27 площею 5,9 га. включаючи площу земельної ділянки з кадастровим номером :01:007:0647.

За результатами розгляду листа-погодження ДП «Київський лісгосп» від 13.07.2005 року № 01-248 було прийняте Рішення Гореницької сільської ради 21-ї сесії 24-го скликання від 26.08.2005 року за №5 «Про припинення права користування землями ДП «Київський лісгосп».

Посилання апелянта на додаткову отриману відповідь від ДП «Київське лісове господарство» від 08.09.2022 № 01-485, з якої вбачається, що оспорювана земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0647 частково відноситься до масиву земель лісогосподарського призначення належними доказами не доведено.

За результатами вивчення та опрацювання заяви ОСОБА_2 від 28.01.2020 щодо земельно-технічної експертизи можливості проведення земельно-технічної експертизи Листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05.02.2020 року за №1266-20, було повідомлено про те, що встановити чи співпадають межі лісових кварталів, які визначені за результатами лісовпорядкування 2014 року, з межами лісових кварталів, які визначені за результатами лісовпорядкування 2003 року, виключно за фрагментами кадастрової карти України, не можливо, оскільки розташування об`єктів землеустрою на Публічній кадастровій карті України відносно розташування цих об`єктів в натурі (на місцевості) не є точним (т. ІІ а.с. 99).

Тобто встановити чи співпадають межі лісових кварталів, які визначені за результатами лісовпорядкування 2014 року, з межами лісових кварталів, які визначені за результатами лісовпорядкування 2003 року, експертним шляхом не можливо.

Інші докази надані прокуратурою не є беззаперечними та достовірними, оскільки згідно з відповіддю BO «Укрдержліспроект» на запит ОСОБА_2 від 13.06.2019 р. за №478, позивач жодного разу не проводив зйомки на місцевості, не визначав координати поворотних точок (кутів) меж лісових кварталів, координати планшетних рамок, координатну (геодезичну) сітку меж земельної ділянки, що знаходиться у їхньому віданні, тому не володіють достовірною і повною інформацією щодо меж спірної земельної ділянки, адже межі земельних ділянок встановлені аналітичним методом (методом дешифрування).

Таким чином апеляційний суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених вимог, на підставі чого суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволені позову.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належіть залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабець Ігоря Несторовича залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено 13 липня 2023 року

Головуючий суддя Д.Р. Гаращенко
СуддіЄ.В. Болотов В.А. Шебуєва