П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 липня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Кондор Р.Ю.,

з участю секретаря: Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України МВС України на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 червня 2023 року у справі № 308/16472/22 (Головуючий: Крегул М.М.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до військової частини № НОМЕР_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння у якій просить постановити рішення згідно з яким витребувати у військової частини № НОМЕР_1 , Національної Гвардії України, належний позивачу на праві власності автомобіль марки «VOLRSWAGEN» модель «Touareg» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , в належному технічно-справному стані, технічний паспорт № 1 та ключі до замка запалення до вищевказаного автомобіля.

22 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску та до набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії , щодо відчуження транспортного засобу; передати транспортний засіб на зберігання ОСОБА_1 у гаражі за адресою АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що вказаний транспортний засіб «Volkswagen Touareg», разом з ключами та свідоцтвом про його реєстрацію на ім`я позивача (виданим в Нідерландах ЄС) був незаконно вилучений у позивача 03.04.2022 року під час проведення огляду місця події слідчим Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за заявою командира Військової частини НОМЕР_1 (відповідача) ОСОБА_2 .. При цьому, відомості за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.356 КК України, за №0000398 до ЄРДР внесено тільки 16.04.2022 року, тобто, через 13 днів після вилучення даного автомобіля.

Позивач зазначає, що 16.04.2022 року, постановою старшого дізнавача сектору дізнання Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області, спірний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію на ім`я позивача були визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, однак, жодних копій документів йому не надано та в порушення ч.5 ст.171 КПК слідчий чи прокурор з клопотанням про накладення арешту на майно в межах наведеного кримінального провадження до слідчого судді не зверталися.

Також, позивач стверджує, що відповідачем умов зберігання автомобіля не дотримано, такий постійно використовується. Більше того, командування Військової частини НОМЕР_1 змогло організувати реєстрацію спірного транспортного засобу за вказаною військовою частиною, про що свідчить реєстраційний документ - технічний талон транспортного засобу, виданий Службою безпеки дорожнього руху ГУ НГУ 26.04.2022р., в той час як він мав статус речового доказу у кримінальному провадженні та фактично в частині не знаходився.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд заяву про забезпечення позову задовольнити.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06 червня 2023 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

До вирішення справи по суті вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску, шляхом заборони будь-яким особам, у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо користування , розпорядження , відчуження вказаного транспортного засобу.

Передано транспортний засіб «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску на відповідальне зберігання позивачеві ОСОБА_1 , до вирішення справи по суті.

У решті вимог клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України МВС України в особі командира полковника ОСОБА_2 оскаржив дану ухвалу в апеляційному порядку, оскільки вважає що така є безпідставною та постановленою з порушенням норм процесуального права. Позивачем належними, допустимими та достатніми доказами не доведено наявність наміру відповідача або ж третьої особи будь яким чином відчужити належне майно, з метою уникнення виконання рішення суду. Суд при розгляді заяви про забезпечення позову мав з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, чого суд не вчинив. Також у порушення вимог закону, заявником і судом не конкретизовано обраний ним вид забезпечення позову, та не конкретизовано кому саме слід заборонити вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження майна.

У відзиві на апеляційну скаргу, Дребот р.Мю. зазначає, що зберегти спірний автомобіль у належному стані, запобігти його фізичному знищенню можливо лише передавши такий автомобіль на відповідальне зберігання позивачу, так як, керівництвом Військової частини НОМЕР_1 вже неодноразово повністю проігноровано рішення органів досудового розслідування, а тому у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.

Заслухавши представника військової частини Мойсей Л.О., який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , які просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною першої статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки воно є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18 та від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

У позовній заяві поданій ОСОБА_1 вказує на те, що спірний автомобіль «Volkswagen Touareg» належить йому на праві власності та придбаний ним за власні кошти в Нідерландах, розмитнений на ім`я позивача. 03 квітня 2022 року працівниками Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області вказаний автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було вилучено і передано на зберігання до військової частини № НОМЕР_1 .

До позовної заяви позивачем додано достатньо доказів які вказують на те, що між сторонами існує реальний спір, предметом якого є автомобіль марки «VOLRSWAGEN» модель «Touareg» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 .

Аналізуючи предмет позову, доводи заяви про забезпечення позову, враховуючи, що між сторонами існує спір предметом якого є автомобіль на який заявник просив накласти арешт,суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль оскільки такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та стосується суті спору у справі.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо передачі транспортного засобу «Volkswagen Touareg» на відповідальне зберігання позивачеві ОСОБА_1 , до вирішення справи по суті, оскільки такий вид забезпечення позову є, на думку суду, надмірним. При цьому ОСОБА_1 не довів, що керівництвом Військової частини НОМЕР_1 порушувались вимоги законодавства щодо зберігання транспортного засобу, а також те, що перебуваючи автомобіля на зберіганні у військової частини, який був переданий на відповідне зберігання Ужгородським РУП ГУ НП в Закарпатській області, є ризики пошкодження чи знищення спірного автомобіля.

За наведених обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 червня 2023 року скасувати у частині передачі транспортного засобу «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску на відповідальне зберігання позивачеві ОСОБА_1 , до вирішення справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України МВС України задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 червня 2023 року у частині передачі транспортного засобу «Volkswagen Touareg», чорного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , 2007 року випуску на відповідальне зберігання позивачеві ОСОБА_1 , до вирішення справи по суті скасувати і в цій частині заявленого клопотання ОСОБА_1 відмовити.

У решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 липня 2023 року.

Головуючий

Судді: