Справа № 686/811/22
Провадження № 2/686/1287/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого - судді Продана Б.Г., за участю секретаря судового засідання Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому

засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу №686/811/22 за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління

Держгеокадастру у Хмельницькій області

про скасування права власності на земельну ділянку, скасування державної

реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2022 року позивач звернулась до суду з позовом про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером :35:001:0626, площею 0,054 га, яка призначена для ведення садівництва, яка розташована на території Хмельницької міської ради на землях садівницького товариства «Плато», та припинити (скасувати) одночасно право власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку, номер запису про право власності 38310627.

Позов мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.1995 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.054 га, для ведення садівництва, яка розташована на території Хмельницької міської ради на землях садівничого товариства «Плато» у м. Хмельницькому, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ХМ № 04444 від 29.12.1995р. З метою внесення відомостей про належну їй земельну ділянку до Державного земельного кадастру, вона звернулась до кадастрового реєстратора, однак 23.12.2021 року отримала відмову з тих підстав, що в межах даної земельної ділянки розташована інша земельна ділянка, а саме вказується про перетин з ділянкою :35:001:0626, площа співпадає на 4,6311. Суміжна земельна ділянка з кадастровим номером :35:001:0626, площею 0,054 га, зареєстрована на праві приватної власності за відповідачем на підставі договору дарування від 24.02.2012 року.

Позивач вважає, що суміжна земельна ділянка, яка належить ОСОБА_2 , сформована не правильно у Державному земельному кадастрі, внаслідок чого накладається на земельну ділянку позивача, чим порушено її право власності, а тому право власності відповідача на належну їй земельну ділянку слід скасувати. У зв`язку із чим позивач звернулась до суду.

18.01.2022 року по справі вжито заходи забезпечення позову.

19.01.2022 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

09.02.2022 року представником відповідача ОСОБА_2 надано відзив на позов, проти позовних вимог заперечує з підстав їх недоведеності на необґрунтованості, вказує що твердження позивача про те, що саме її земельна ділянка накладається на земельну ділянку позивача, - не відповідає дійсності. А площа накладки 4,6311, яку виявив спеціаліст землевпорядник могла утворитись за рахунок того, що позивач маючи право на земельну ділянку шириною 16,0 в дійсності користується земельною ділянкою шириною 16,24 та 16,49 в межах існуючої огорожі. У випадку зменшення ширини до передбачених державним актом 16,0 не буде накладки на суміжну земельну ділянку. Просить відмовити в задоволенні позову та вирішити питання щодо стягнення з позивача на її користь понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

18.02.2022 року представником відповідача ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області надано відзив на позов. Проти позовних вимог заперечує, вказує, що кадастровий реєстратор зареєстрував земельну ділянку з кадастровим номером :35:001:0626 згідно норм чинного законодавства, оскільки підстави для відмови у реєстрації земельної ділянки були відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову.

За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 28.03.2022 року по справі призначено земельно-технічну експертизу, провадження зупинено.

У зв`язку із клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів провадження поновлювалось та ухвалою суду від 15.07.2022 року по справі призначено земельно-технічну експертизу, провадження зупинено.

30.12.2022 року надійшов висновок експерта від 29.12.2022 року за №08/22, який долучено до матеріалів справи.

11.01.2023 року провадження по справі поновлено, призначено підготовче судове засідання.

06.03.2023 року справу призначено до слухання по суті.

05.04.2023 року за клопотанням представника позивача в судовому засіданні допитано експерта.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, в попередніх судових засіданнях заперечував проти позовних вимог.

За таких обставин суд вважає за можливе провести слухання справи за даної явки учасників процесу на підставі зібраних доказів.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та правовідносини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.1995 року є власником земельної ділянки площею 0.054 га, для ведення садівництва, яка розташована на території Хмельницької міської ради на землях садівничого товариства «Плато» у м. Хмельницькому.

Дані обставини підтверджуються державним актом на право приватної власності на землю серії ХМ № 04444 від 29.12.1995р.

З метою внесення відомостей про належну їй земельну ділянку до Державного земельного кадастру, ОСОБА_1 звернулась до кадастрового реєстратора, однак 23.12.2021 року отримала відмову з тих підстав, що в межах даної земельної ділянки розташована інша земельна ділянка, а саме вказується про перетин з ділянкою :35:001:0626, площа співпадає на 4,6311. Суміжна земельна ділянка з кадастровим номером :35:001:0626, площею 0,054 га, зареєстрована на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 24.02.2012 року.

Зазначені обставини об`єктивно підтверджуються матеріалами справи та визнаються сторонами.

Позивач вважає, що суміжна земельна ділянка, яка належить ОСОБА_2 , сформована не правильно у Державному земельному кадастрі, внаслідок чого накладається на її земельну ділянку, чим порушує її право власності. Просить право власності відповідача на належну їй земельну ділянку слід скасувати.

Так, відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону, а згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 378 ЦК України, право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Право приватної власності на земельну ділянку може бути припинено також в порядку ст. 140 ЗК України, якою передбачений вичерпний перелік підстав припинення права власності на землю.

Статтею 125 ЗК України, встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до пункту 4 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч.6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач, звертаючись із даним позовом, вказує підставою позовних вимог ті обставини, що суміжна земельна ділянка, яка належить ОСОБА_2 , сформована не правильно у Державному земельному кадастрі, внаслідок чого накладається на її земельну ділянку, чим порушує її право власності на землю.

З метою доведення позовних вимог позивач заявляла клопотання про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи, яке суд задовільнив.

Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку експерта від 29.12.2022 року за №08/22, фактичне місце розташування земельної ділянки :35:001:0626 відповідає місце розташуванню зазначеному у копії Договору дарування від 24.02.2012 №3-522 та Державному акті на право власності на землю від 04.02.2008 року серії ЯЕ № 04002.

3емельна ділянка фактичною площею 0,4830 га, кадастровий номер :35:001:0626, яка належить ОСОБА_2 та розташована у м. Хмельницькому в садівничому товаристві «Плато» не накладається на земельну ділянку із фактичною площею 0,0549 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на землю від 29.12.1995 року серії ХМ №04444 і знаходиться в садівничому товаристві «Плато» у м. Хмельницькому.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_3 підтвердив, що накладення земельних ділянок позивача та відповідача не має.

Таким чином, посилання позивача на ті обставини, що суміжна земельна ділянка, яка належить ОСОБА_2 , сформована не правильно у Державному земельному кадастрі, внаслідок чого накладається на її земельну ділянку, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а як передбачено ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, встановивши відсутність порушення прав позивача, врахувавши наведені норми матеріального права, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені ОСОБА_1 слід залишити за позивачем.

Щодо клопотання представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Представником відповідача надано копію договору про надання професійної правничої допомоги від 24.01.2022 року, ордер №1019078, копію свідоцтва, квитанцію від 28.01.2022 року на суму 20 000 грн.

Вказані докази є належними та допустимими щодо понесення відповідачем витрат у сумі 20 000 грн. на професійну правничу допомогу (ст. 137 ЦПК України).

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин в яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Висновками у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Зокрема Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Таким чином, на підставі викладеного із врахуванням наведених висновків, суд вважає, що із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 10 000 грн. витрат на правничу допомогу, в решті слід відмовити.

Так, суд приходить до висновку, що сума витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., є зобов`язанням, що склалось між адвокатом та клієнтом і не є обов`язковою для іншої сторони. А також є завищеною щодо іншої сторони спору, із врахуванням складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, а також дійсної необхідності понесення таких витрат.

Також у зв`язку із повною відмовою у задоволенні позову, суд приходить до висновку про необхідність вирішення питання щодо скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 18.01.2022 року.

Так, відповідно до ч.ч. 9,10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

За таких обставин, ухвалу судді Хмельницького міськрайонного суду від 18 січня 2022 року по цивільній справі №686/811/22 про забезпечення позову, слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 4,12, 13, 81, 133, 141, 263 - 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 373, 378, ЦК України, ст. ст. 125, 152 ЗК України, ЗУ «Про Державний земельний кадастр», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного

управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про скасування права власності на

земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки, - залишити без

задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , адреса:

АДРЕСА_1 на користь

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , адреса:

АДРЕСА_2 , - 10 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Хмельницького міськрайонного

суду від 18 січня 2022 року по цивільній справі № 686/811/22 про заборону Головному

управлінню Держгеокадастру у Хмельницькій області вчиняти будь-які дії щодо зміни

конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером :35:001:0626, площею

0,054 га, яка призначена для ведення садівництва та розташована на території

Хмельницької міської ради на землях садівницького товариства «Плато» та накладення

арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , адреса:

АДРЕСА_2 , а саме: земельну ділянку з

кадастровим номером :35:001:0626, площею 0,054 га, яка призначена для

ведення садівництва та розташована на території Хмельницької міської ради на землях

садівницького товариства «Плато», реєстраційний номер 101, - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його

проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його

проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на

апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня

вручення йому повного рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 31.05.2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса:

АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса:

АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, адреса:

29016, м. Хмельницький, вул. Інститутська 4/1.

Суддя