КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/5109/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Київ

Справа № 358/890/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 06 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Лебединець Г.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошка Людмила Анатоліївна про позбавлення кредитора спадкодавця права вимоги до спадкоємця,

встановив:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ КБ«ПриватБанк», третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошка Л.А. про позбавлення кредитора спадкодавця права вимоги до спадкоємця.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 . Після його смерті приватним нотаріусом Дошка Л.А. було заведено спадкову справу № 262/2021. Однак, 17.09.2022 нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки між спадкоємцями виник спір. Крім того, нотаріус надала позивачу копію першої сторінки претензії кредитора - АТ КБ «ПриватБанк» від 10.05.2022 до боржника - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що не був обізнаний про існування боргових зобов`язань його померлого батька; йому невідомі умови договору; розрахунку боргу він не бачив. Вважає, що даною претензією йому пропонують прийняти на себе нічим офіційно не підтверджені кредитні зобов`язання в порядку спадкування, що обмежує його права, як потенційного спадкоємця після смерті батька. Вважає, що відповідачем порушені строки пред`явлення вимог кредитором спадкодавця до спадкоємців, передбачені ст.1281 ЦК України. З цих підстав просить позбавити кредитора спадкодавця - АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору б/н від 20.12.2013, укладеному між банком та спадкодавцем ОСОБА_2 та вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 06 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд розглянув справу за відсутності третьої особи, без витребування спадкової справи та без встановлення кола спадкоємців, при тому, що судом встановлено, що постановою приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Дошки Л.А. від 17.09.2022 року № 20-31/134 відмовлено двом спадкоємцям у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на рухоме та нерухоме майно, яке належало їх батьку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» - Хитрова Л.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що обраний позивачем спосіб захисту від кредиторських вимог спадкодавця є неналежним, позивачем не зазначено, яке його право порушене та які наслідки такого порушення, зміст таких порушень, завданих саме банком.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в ній, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Хитрова Л.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено та не доведено обставин порушення банком його прав, як спадкоємця.

Суд першої інстанції також зауважив, що відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Оскільки позивач не довів наявності порушення його прав та інтересів з боку банку, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги такими, що не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У частині першій ст. 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Дошки Л.А. від 17.09.2022 № 20-31/134 відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на рухоме та нерухоме майно, яке належало їх батьку ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки між спадкоємцями виник спір.

Крім того, ОСОБА_1 було повідомлено про наявність претензії кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, за якою кредитор - АТ КБ «ПриватБанк», боржник - спадкодавець ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, правовідносини між сторонами у цій справі регламентовані ст.ст.1281, 1282 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК Україниспадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК Україниприймає претензії кредиторів спадкодавця.

Таким чином, пред`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням частини 2 статті 1281 ЦК України.

На відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Аналіз норм ст.ст. 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК Українидає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Як вбачається, звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 просив позбавити кредитора спадкодавця - АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору б/н укладеному 20.12.2013 між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк». При цьому, матеріали справи містять копію постанови приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Дошки Л.А. від 17.09.2022 № 20-31/134, якою відмовлено, зокрема позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на рухоме та нерухоме майно, яке належало його батьку ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки між ним та іншими спадкоємцями виник спір.

У порядку цивільного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій відповідача у подальшому, оскільки на час розгляду справи таких не існує.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не зазначено та не доведено ті обставини, що банк порушив його права як спадкоємця.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способом, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи те, що судовому захисту підлягає тільки порушене на момент звернення до суду право позивача, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав шляхом позбавлення кредитора спадкодавця права вимоги по кредитному договору, оскільки такий спосіб захисту не призводить до захисту права, яке вважає порушеним позивач. Зазначене є самостійною підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд провів судовий розгляд за відсутності третьої особи, без витребування спадкової справи та без встановлення кола спадкоємців, є безпідставними.

В матеріалах справи наявна заява третьої особи приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дошки Л.А. про розгляд справи без її участі, в якій вона повідомила, що не є особою, прав і обов`язків якої стосується спір сторін, оскільки відсутня юридична заінтересованість нотаріуса в результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення, незалежно від того, на чию користь воно буде прийнято.

До того ж, доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи судом першої інстанції відбувся без витребування матеріалів спадкової справи та встановлення кола спадкоємців не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на їх правильність, оскільки підставою відмови у позові суд першої інстанції правильно визначив відсутність порушеного права позивача.

Отже, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 06 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 липня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Рейнарт І.М.