КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 758/71/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Якимець О.І.
Номер провадження: 22-ц/824/331/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Бригинець Анюта Анатоліївна, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В Подільський районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПнриватБанк», банк, відповідач), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»), про стягнення грошових коштів, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила розірвати договір банківського вкладу, який укладений за заявою № SAMDNWFD500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк»; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за цим договором у розмірі 35 920,91 доларів США., проценти за користування банківським вкладом у розмірі 15 987,27 доларів США, які нараховані за період з 01 березня 2014 року по 05 листопада 2018 року включно.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та банком було укладено депозитний договір за заявою № SAMDNWFD500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року, за умовами якого, банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад у розмірі 35 920,91 доларів США на строк 366 днів по 09 грудня 2014 року включно, з процентною ставкою на суму вкладу 9,5 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць.

Відповідно до п. 3 заяви № SAMDNWFD500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року у разі, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив Банку про повернення депозиту, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Договір продовжується неодноразово без явки Клієнта до Банку.

У п. 5 договору вказано, що сторони мають право достроково розірвати дійсний договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

Також вказала, що вона неодноразово зверталася до банку з вимогою повернути її вклади, але відповідач до цього часу кошти не повернув, а надавав відповіді з пропозицією звертатися з вимогами до Російської Федерації.

У зв`язку із наведеним, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги. Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір банківського вкладу, який укладений за заявою № SAMDNWFD500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за заявою № SAMDNWFD500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року у розмірі 35 920,91 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот двадцять) доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування банківським вкладом за Договором банківського вкладу, який укладений за заявою № SAMDNWFD500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року у розмірі 5 408,54 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судової експертизи у розмірі 4 118,40 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, наявним у справі, які свідчать про відсутність зобов`язання у банку перед позивачем та неналежність відповідача у даній справі, оскільки, на думку апелянта, неправомірним є висновок Подільського районного суду міста Києва про те, що банк не довів що договір про переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено зі згоди вкладника, так як докази на підтвердження надання позивачем згоди у вигляді «мовчазної згоди» наявні у матеріалах справи.

Апелянт зазначив, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановлено факт розірвання депозитного договору № SAMDNWFD500 від 09 грудня 2013 року з 29 грудня 2015 року на підставі заяви позивача. Тому з дня розірвання договору банківського вкладу відсутні будь-які підстави для нарахування відсотків на вклад. Однак, вони були нараховані і стягнуті судом першої інстанції, що свідчить про неправильне застосування ним приписів ст. ст. 598, 651, 1061, 1070 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Бригинець А.А., підлягає частковому задоволенню, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року необхідно змінити в частині стягнення процентів за користування банківським вкладом,виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено депозитний договір за заявою № SAMDNWFD500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року, за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад у розмірі 35 920,91 доларів США на строк 366 днів по 09 грудня 2014 року включно, з процентною ставкою на суму вкладу 9,5 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць.

На виконання вказаного договору, позивачем внесено на рахунок банку 35 920,91 доларів США, що підтверджується заявою № SAMDNWFD500 від 09 грудня 2013 року, квитанцією про внесення коштів, витягом з електронного додатку від 29 травня 2020 року, висновком судового експерта про дослідження квитанції про внесення 35 920,91 доларів США та витягом з електронного додатку від 29 травня 2020 року.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (ст. 1059 ЦК України).

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб здійснюють за договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою правління Національного банку України від 25 вересня 2018 року № 174 (далі Інструкція № 174) передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зі змісту заяви до договору банківського вкладу від 09 грудня 2013 року вбачається, що клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (вклад) на певний строк; для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту депозитний рахунок.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260).

Згідно з п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Тому, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого переконання про те, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми банківського вкладу є безпідставним.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення банківського вкладу за договором, який був укладений на підставі заяви № SAMDNWFD500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року у розмірі 35 920,91 доларів США ґрунтується на вимогах закону та підтверджується матеріалами справи.

Згідно із приписами ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За договором банківського вкладу, укладеного між сторонами, допускається одностороннє його розірвання за ініціативою вкладника.

Судом встановлено, що позивачем 24 грудня 2015 року було подано заяву про повернення грошових коштів, яка отримана банком цього ж дня - 24 грудня 2015 року (том 1, а.с. 9-10).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказаний договір є розірваним з 29 грудня 2015 року, тобто, через два банківських дні після отримання заяви, в односторонньому порядку з ініціативи вкладника, згідно з п. 5 вищевказаної заяви та у відповідності до положень ст. 651 ЦК України.

Частиною 2 ст. 1070 ЦК України визначено, що проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу.

У п. 3 заяви № SAMDNWFD500 від 09 грудня 2013 року вказано, що депозитний договір має автоматичну пролонгацію. Під час продовження договору розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє для продовжених депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до цього договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) викладено правовий висновок про те, що згідно з частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, після закінчення строку дії договору банківського вкладу, проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.

Враховуючи наведені представником відповідача у письмових поясненнях проценти за вкладами «на вимогу», з урахуванням того, що договір банківського вкладу, який укладений за заявою № SAMDNWFD500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року розірвано 29 грудня 2015 року вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі 4 920,90 доларів США.

Сума відсотків за вказаним договором, станом на 17 листопада 2014 року становить 1 115,74 доларів США. З урахуванням зміни річної процентної ставки: 35 920,91 доларів США * х 0,095 (9,5%) / 365 * 407 днів (з 18.11.2014 по 29.12.2015) = 3805,16 доларів США; . Разом: 1 115,74 доларів США + 3 805,16 доларів США = 4 920,90 доларів США.

За таких обставин, рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року необхідно змінити в частині стягнення процентів за користування банківським вкладом, стягнувши з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування банківським вкладом за договором банківського вкладу, який укладений за заявою № SAMDNWFD500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року у сумі 4 920 доларів США 90 центів за період з 09 грудня 2013 року по 29 грудня 2015 року.

В решті, рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року слід залишити без змін, так як доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апелянта про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі з посиланням на те, що 17 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклало договір з ТОВ ФК «Фінілон», відповідно до якого, останнє стало боржником за спірним договором банківського вкладу, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника - ОСОБА_1 , що було його процесуальним обов`язком, відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.

Також, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21) зазначено, що доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого, товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки, відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21) та від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21) у подібних правовідносинах.

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (стаття 520 ЦК України).

Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. При вступі в договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Як свідчать тлумачення ст.ст. 520, 521 ЦК України, при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником.

Для породження переведенням боргу правових наслідків, необхідним є існування двох складових:

по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання;

по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу.

Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що зміна боржника у зобов`язанні відбулася належним чином, оскільки від кредитора ОСОБА_1 жодних письмових заперечень на адресу банку не надходило, колегія суддів відхиляє, оскільки вони суперечать вимогам статті 520 ЦК України, відповідно до якої, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, колегія суддів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлені обставини справи, приходить до висновку про те, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року підлягає зміні в частині стягнення процентів за користування банківським вкладом, а саме, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути проценти за користування банківським вкладом за Договором банківського вкладу, який укладений за Заявою № SAMDNWFD500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року у сумі 4 920 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять) доларів США 09 центів за період з 09 грудня 2013 року по 29 грудня 2015 року, а в решті рішення суду необхідно залишити без змін, так як доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Бригинець Анюта Анатоліївна, задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року змінити в частині стягнення процентів за користування банківським вкладом.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) проценти за користування банківським вкладом за Договором банківського вкладу, який укладений за Заявою № SAMDNWFD500 Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС» від 09 грудня 2013 року у сумі 4 920 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять) доларів США 90 центів за період з 09 грудня 2013 року по 29 грудня 2015 року.

В решті, рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар