Справа № 189/441/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.06.2023 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Редько О.В.

при секретарі Корховій М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-Служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Біжко Ю.О. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-Служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2011 року, який було розірвано на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2021 року у цивільній справі №202/5261/21. За період шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , що видане Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 08.06.2016 року. Як було встановлено, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2021 року у цивільній справі №202/5261/21 (про розірвання шлюбу), малолітня донька сторін проживає разом з матір`ю, а також те, що спір про місце проживання дитини разом з матір`ю відсутній. В свою чергу, малолітня донька позивачки та відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після того як сторони фактично припинили шлюбні відносини, та станом на сьогодення, проживає разом з матір`ю за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про фактичне проживання від 19.11.2021 року, складеного ТОВ «Код» та сусідами позивача, і фактично знаходиться на її утриманні. Відповідач свою малолітню доньку належним чином не забезпечує, матеріальну допомогу надає не регулярно, що жодним чином не відповідає належному забезпеченню потреб дитини, чим грубо порушує свої закріплені сімейним законодавством України обов`язки, як батька. Наразі, дитина знаходиться в активній фазі зростання фізичного та розумового розвитку. Саме на цій підставі позивачка була вимушена звернутися з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Внаслідок розгляду зазначеного позову Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення від 21.02.2022 року про задоволення позову та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу). Станом на сьогодення, рішення відповідачем в добровільному порядку не виконується. В свою чергу, позивачка повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Донька відвідує дошкільний навчальний заклад, розвивальні гуртки та заняття відповідно до її віку. ОСОБА_1 повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини. Окрім відвідин дошкільного навчального закладу та гуртків, позивач з донькою грає у розвивальні ігри, читає книжки, активно займається підготуванням до вступу до школи, тощо. Також позивачка забезпечує оздоровчий відпочинок дитини шляхом відвідання заміських та морських оздоровчих курортів. Позивачка ніколи не перешкоджала і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дитиною. Однак, відповідач, після фактичного припинення шлюбних відносин, життям дитини та її розвитком не цікавиться. Жодних ініціатив та проявів батьківської турботи, піклування про свою малолітню доньку відповідач не проявляє. Увесь час дитина проживала та проживає разом із матір`ю, вона займається її вихованням та піклуванням про її розвиток, водить дитину до розвивальних гуртків, готує до школи, малолітня донька прив`язана до матері, а відповідач ніколи на довго не залишався з дитиною, не виявляв проявів самостійного виховання доньки, навіть в період, коли вони проживали разом. Також зазначила, що психологічно малолітня донька у віці п`яти років не готова проживати разом з батьком, оскільки, вихованням доньки займалася лише позивачка та у неї з дитиною є тісний зв`язок матері і дитини. Позивачка переконана, що її малолітня донька повинна проживати разом з нею за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , яка обладнана всім необхідним для комфортного та гармонійного життя і розвитку дитини. Зазначена квартира відповідає усім санітарним та протипожежним нормам, а також обладнана усім необхідним для комфортного та повноцінного життя та розвитку малолітньої дитини. Як мати малолітньої доньки, позивачка, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, забезпечення психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, а також задля безперешкодного тимчасового вивезення дитини за межі України, ОСОБА_1 вважає за необхідне визначити місце проживання дитини. В зв`язку з чим, просить заяву задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Біжко Ю.О. в судове засідання 21.06.2023 року не з`явилася, представник позивача надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні підтримує та просить задовольнити. Разом з тим, в попередніх судових засіданнях представник позивача додатково, до викладених у позові обставин, пояснила, що відповідач на сьогоднішній день життям дитини не цікавиться, щоб вирішити якісь питання, де потрібна згода батька, для позивача є проблемою. Також зазначила, що у позивачки ОСОБА_1 виникають складнощі у дозволі на виїзд з дитиною за кордон, також виникла проблема, щоб прописати дитину. Відповідач про надання відповідного дозволу та відповідної заяви ухиляється. Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат Шостак А.В. в судове засідання 21.06.2023 року не з`явилися, разом із тим надавали клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вважають, що відсутній предмет спору. У попередніх судових засіданнях представник відповідача пояснила, що дитина проживає разом з матір`ю, батько проти цього не заперечує, так як під час розлучення даного спору у сторін не було, однак, проти задоволення позову заперечують. Крім того, звернула увагу, що на підтвердження додаткових обставин, зазначених представником позивача, доказів надано не було. Представник третьої особи: Управління-Служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради Воднєва Н.В. надала до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Разом з заявою представником третьої особи надано висновок органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою суду від 10.08.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шостак А.В. про закриття провадження у справі в порядку п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України відмовлено, оскільки підстав для задоволення такої заяви не встановлено та з матеріалів справи не випливало. Окрім того, відповідач проти задоволення позову заперечував і заперечує, тому, суд дійшов висновку, що спір між сторонами існує і підлягає вирішенню в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ) (а. с.15). Згідно копії рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2021 року № 202/5261/21, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 01.10.2011 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області - розірвано 07.10.2021 року (а.с. 16-18). Згідно копії рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.02.2022 року №202/7552/21 з відповідача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця (а.с. 19-22). Згідно копії акту про фактичне проживання осіб за місцем реєстрації від 19.11.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23). Згідно довідки (характеристики) від 10.05.2022 року дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує дитячий центр розвитку дитини «Ромашка» з вересня 2020 року. Займається малюванням, відвідує майже всі творчі майстер-класи та святкові заходи, що проводяться у центрі. У теперішній час займається підготовкою до школи онлайн. На заняттях завжди слухняна, вміє виконувати поставлені завдання, швидко і легко вчиться, займається із задоволенням і бажанням. Мати, ОСОБА_1 , приймає активну участь у розвитку дитини та завжди цікавиться її успіхами. Батька дитини, ОСОБА_2 , на заняттях ніколи не бачили, приводить і забирає ОСОБА_5 мати. Всі питання вирішує також тільки мати (а.с.24). Разом із тим, на підтвердження додаткових обставин, на які посилалася представник позивача в попередніх судових засіданнях, стороною дійсно не надано, тому суд не може прийняти їх до уваги, проте приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , за місцем її проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , як таке, що відповідає інтересам малолітньої дитини (а. с. 108-109). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько дитини кошти на забезпечення дитини не дає, донька знаходиться на повному утриманні матері. Крім того, 06.10.2022 спеціалістами управління - служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради та фахівцем з соціальної роботи відділу Дніпровського міського центру соціальних служб в Індустріальному районі міста було обстежено умови проживання матері, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та складено відповідний акт. Згідно з вказаним актом дана квартира обладнана всім необхідним для комфортного та гармонійного життя і розвитку дитини, а також відповідає усім санітарним та протипожежним нормам. (а. с. 3-4). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За ст. 150 СК України виховання дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов`язком батьків. В силу ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст. ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Пункт 1 ст. 3 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із п.1 ст. 9 забезпечується, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вік малолітньої дитини та потребу дитини в материнській опіці, враховуючи відсутність виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, суд вважає, що проживання дитини з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному, оскільки, на даний час батько не може надати належного виховання та піклування малолітній дитині. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 . Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, місце проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 не буде суперечити інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп., сплачений останньою при подачі позовної заяви. Керуючись ст. ст. 10, 60, 141, 257, 259, 263-265, 273, 280-282, 353-355 ЦПК України, ст. ст. 141, 150, 157, 161 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління-Служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини- задовольнити. Визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 . Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати, які складаються зі сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 992, 40 грн. Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Редько

21.06.2023