Справа № 466/9488/21 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2595/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року колегія суддів су дової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарки: Колич Х.Б., Гай О.О., Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні відповідачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_3 , його представника Перунова В.В. , представника органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради - Миргорода В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Єзерського Р.Б. від 02 вересня 2022 року у справі за позовом адвоката Перунова Віктора Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення способу участі у вихованні дітей, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2022 року позовні вимоги адвоката Перунова Віктора Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, , місцезнаходження: м. Львів, вул. Липинського, 11 про визначення способу участі у вихованні дітей - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити ОСОБА_3 способи участі у вихованні синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : - перша та третя суботи щомісяця з 10:00 год. до 14:00 год. (перші 3-й місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дітей, ОСОБА_1 ); - друга та четверта неділя щомісяця з 14:00 год. до 18:00 год. (перші 3-й місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дітей, ОСОБА_1 ); - крім цього, за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватися і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму для малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на даний час діти навчаються у школі №43, а, також, відвідують ряд гуртків, таким чином задоволення даного позову призведе до кардинальних змін в їх житті, порушення їхнього звичного режиму, порушення звичайного для дітей середовища, їх соціальних зв`язків та навчання. Крім того, зазначає, що позивач до березня 2018 систематично бачився з дітьми, їздив з ними за кордон, однак після чергової зустрічі батька з дітьми в березні 2018, зі слів дітей, позивач побив дітей, у яких були численні тілесні ушкодження. Крім того, зазначає, що позивач ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, внаслідок чого, відповідно до довідки №12866 від 07.09.2016 йому проведено протиалкогольне кодування методом О.Р. Довженка з блокадою ОС мозку, а також складенням відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує на те, що позивачем не було додано доказів того, що він звертався до органу опіки та піклування для надання висновку про встановлення порядку його участі у спілкуванні з дітьми, а також порядок визначено органом опіки та піклування самостійно на свій розсуд.

Також, вказане рішення оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення ОСОБА_3 способу участі у вихованні синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце та час їхнього спілкування:

- 30 днів під час літніх та половину осінніх, зимових та весняних канікул для забезпечення оздоровлення і відпочинку дитини;

- кожен календарний рік у день народження батька - 31 січня з 10 год. До 19 год. за місцем проживання батька, у громадських місцях, закладах дозвілля та відпочинку міста Львова, не порушуючи при цьому порядку відвідування дитиною шкільних занять;

- парні календарні роки у день народження синів - 05 квітня та 01 грудня, на Новий рік, Різдво Христове та Великдень з 10 год. до 19 год. за місцем проживання батька, у громадських місцях, закладах дозвілля та відпочинку міста Львова, не порушуючи при цьому порядку відвідування дитиною шкільних занять.Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині.

Вважає, що дане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про час спілкування батька з синами є немотивованим та необґрунтованим. Зокрема, судом не вирішувалося питання про можливість спільного відпочинку ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 у літні, осінні, зимові та весняні канікули дитини, а також щодо спільного проведення релігійних та інших свят. Зазначає, що суд у своєму рішенні, пославшись на висновок органу опіки і піклування від 23.05.2022 року, який взагалі не розглядав описані вище питання і не ухвалював щодо них жодного рішення, відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині без будь-якого обґрунтування. Таким чином, суд у даному випадку неповно встановив обставини, які мають значення для справи, зокрема в частині необхідності дитини у спільному відпочинку з батьком та прийняв невмотивоване рішення, яким безпідставно відмовив у задоволені позову у цій частині.

Ухвалою судового засідання, занесеною до протоколу судового засідання від 18.07.2023 року відвід заявлений представником відповідачки ОСОБА_2 спеціалісту, а саме психологу ОСОБА_7 колегія суддів залишила без розгляду, оскільки такий відвід було заявлено більше ніж за десять днів з часу коли стороні відповідача стало відомо про залучення спеціаліста (ст.ст. 38, 36, 39, 40 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки та її представника на підтримання своєї апеляційної скарги та в заперечення скарги позивача, позивача та його представника на підтримання його апеляційної скарги та в заперечення скарги відповідачки, представника органу опіки та піклування в заперечення апеляційних скарг, заслухавши малолітніх дітей сторін в присутності психологів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 19, 159, 257, 263 СК України, ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства» та задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 17 квітня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2017 було розірвано.Від даного шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .Як вбачається зі слів ОСОБА_3 , а також матеріалів справи, діти з батьком не бачаться більше чотирьох років. Даний факт підтверджує і матір дітей - ОСОБА_1 .В ході розгляду справи судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 склались стійкі неприязні стосунки. Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про можливий негативний вплив батька на виховання малолітніх дітей. Відтак його право на спілкування з дітьми не може бути обмежене. Встановлено, що сторони не могли дійти згоди щодо порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними. З приводу цього між ними виникали непорозуміння. Суд вважає, що встановлення днів та годин зустрічей позивача з малолітніми дітьми повністю відповідатиме як інтересам дітей в першу чергу, так і інтересам його батьків, захищатиме їх право бачитися та спілкуватися між собою. Судом не встановлено жодних умов, які б могли усунути батька від спілкування з його дітьми, який прагне спілкуватися з ними, підтримувати батьківські стосунки, приймати участь у їх вихованні. Органом опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради на вимогу суду надано висновок № 36 вих.-47 від 23.05.2022 року про визначення способу участі ОСОБА_3 , у вихованні малолітніх синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким вважає за доцільне встановити способи участі ОСОБА_3 з малолітніми синами, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :- перша та третя суботи щомісяця з 10:00 год. до 14:00 год. (перші 3-й місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дітей, ОСОБА_1 ); - друга та четверта неділя щомісяця з 14:00 год. до 18:00 год. (перші 3-й місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дітей, ОСОБА_1 ); - крім цього, за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватися і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму для малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цей висновок суд покладає в основу рішення у даній справі. Суд вважає, що даний порядок зустрічей батька з дітьми, з врахуванням часткового адаптаційного періоду, який передбачає присутність матері дітей, відповідатиме віку дітей, режиму їх дня, часу навчання у школі, відвідування дітьми гуртків та секцій, а також з врахуванням можливостей дітей мати можливість проводити час з іншими своїми родичами. Враховуючи наведене вище та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, оскільки встановлено, що відповідач не бажає, щоб позивач спілкувався з своїми дітьми, чим порушує його законне право на спілкування з дітьми та на участь у їх вихованні. Разом з тим, приймаючи до уваги вік дітей, особливості їх розвитку, виховання, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд вважає, що запропонований графік для спільних побачень позивача з дітьми є доцільним. Такий порядок спілкування буде на переконання суду достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримці зв`язків з батьком. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів перевіряючи оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

11 жовтня 2021 року адвокат Перунов Віктор Володимирович, який представляє інтереси ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якій просив:

- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити ОСОБА_3 способи участі у вихованні синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце та час їхнього спілкування:

?1 та 3 тиждень місяця з 11:00 год. суботи до 19:00 год. неділі;

?30 днів під час літніх там половину осінніх, зимових та весняних канікул для забезпечення оздоровлення і відпочинку дитини;

? кожен календарний рік у день народження батька - 31 січня з 10 год. до 19 год. за місцем проживання батька, у громадських місцях, закладах дозвілля та відпочинку міста Львова, не порушуючи при цьому порядку відвідування дитиною шкільних занять;

? парні календарні роки у день народження синів - 05 квітня та 01 грудня, на Новий рік, Різдво Христове та Великдень з 10 год. до 19 год. за місцем проживання батька, у громадських місцях, закладах дозвілля та відпочинку міста Львова, не порушуючи при цьому порядку відвідування дитиною шкільних занять.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що між ОСОБА_3 до ОСОБА_1 17 квітня 2014 було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народилося двоє синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 26 вересня 2017 рішенням Шевченківського районного суду м. Львова шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу сини стали проживати разом із матір`ю, а також вона почала створювати штучні перешкоди у спілкуванні позивача з дітьми. Згоди щодо місця проживання дітей сторони не дійшли, внаслідок чого спір щодо місця проживання дітей розглядається у суді. Зокрема, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2020 частково задоволено позов позивача, та визначено місце проживання дітей разом з батьком у парні місяці року (лютий, квітень, червень, серпень, жовтень, грудень). Вказане рішення відповідач оскаржує в апеляційному порядку. Зазначає, що з 2018 року відповідач повністю перестала надавати позивачу можливість спілкуватися з дітьми. Відповідач неодноразово чинить перешкоди під час намагання позивача спілкуватися з дітьми та не бажає визначити порядок участі батька у спілкуванні з дітьми. У зв`язку із вищенаведеним позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Із змісту Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року вбачається таке.

У змісту преамбули вбачається, що держави учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Ч.1 ст. 3 Конвенції вказує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ч.1 ст. 7 цього ж акту передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно ч.1 ст. 8 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Ч.1 ст. 9 ж передбачає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Ст. 16 вказує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України:

1. Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

2. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

3. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

4. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

5. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.

6. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

7. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

8. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

9. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

10. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 19 СК України:

1. У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

2. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

3. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

6. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За ст. 141 цього ж Кодексу, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Крім цього, відповідно до ст.ст. 150-153 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Також, згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Також за ст. 157 СК України:

1. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

2. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

3. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

4. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

5. Той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби у порядку, встановленому законом.

Також, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ст. 158 СК України).

Стаття ж 159 Кодексу вказує, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

2. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

3. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

4. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

5. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці.

Зважаючи на вказані вимоги закону питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо потребує скрупульозного, детального з`ясування, вивчення та поспішність, непослідовність та неповнота з`ясування істотних обставин у вирішенні вказаного питання слід вважати суперечить вказаним вимогам закону.

У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 548/168/19 (провадження № 61-4921св21) вказано, що «у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2022 року в справі № 583/1275/21 (провадження № 61-2122св22) вказано, що «суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. […] Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»)».

Як вбачається із наведеного питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо може бути вирішено кількома позасудовими способами, спроби вирішення вказаного питання, за якими слід вважати попередніми та дуже важливими етапами вирішення вказаного питання, сам спосіб вирішення якого, зважаючи на специфічність стосунків між батьками, що проживають окремо та дитиною, що проживає із одним із них, має істотне, якщо не вирішальне значення у вирішенні даного питання.

Нестриманість, поспішність у вирішенні цього питання, штучне провокування спору та відстоювання виключно особистих інтересів одним із батьків у вирішенні даного питання має виключено негативні наслідки у взаємостосунках між згаданим колом осіб та навіть у випадку задоволення позову одного із них може призвести до непоправних наслідків для стосунків батьків і дитини, фактичної неможливості спілкування одного з них з дитиною, зокрема, до провокування дитини до неналежної поведінки щодо іншого із батьків, унеможливлення тим з батьків з ким проживає дитина виконання рішення суду у такій категорії спорів, що фактично у примусовому порядку в повній мірі виконане бути не може. Вказане, в свою чергу, негативно позначається на вихованні дитини, яка не має повноцінного спілкування з обома батьками, або ще гірше при провокуванні дитини до негативної поведінки до того з батьків, який проживає окремо у неї може сформуватися негативне, викривлене ставлення до іншого з батьків, як особи; негативне ставлення до інших членів родини іншого з батьків, тощо, що відповідно не може не впливати негативно на розвиток та формування дитини як особистості.

У даному спорі колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні рішення було дотримано згадані вимоги закону та розгляд справи та постановлене за наслідками розгляду рішення відповідає інтересам дітей, що має ключове значення у розгляді даного спору. При цьому жодним чином не порушено права та інтереси батьків (сторін по справі).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 17 квітня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2017 було розірвано.

У даному шлюбі у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

Як вбачається зі слів ОСОБА_3 , а також матеріалів справи, діти з батьком фактично не бачаться більше чотирьох років. Даний факт підтверджує і матір дітей - ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 склались стійкі неприязні стосунки. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 неодноразово повідомляла, що позивач ОСОБА_3 бив їх спільних дітей, у яких були численні тілесні ушкодження, проте позивач категорично заперечував такі твердження відповідача, стверджуючи, що вони є голослівними та спрямованими виключно на те, щоб створити його негативний образ перед судом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами обох інстанцій, будь-яких судових рішень, які б підтверджували вчинення насильства позивачем стосовно дітей не приймалося, будь-яких відкритих кримінальних проваджень з цього приводу у суді або правоохоронних органах не перебуває.

Також, суд першої інстанції правильно встановив, що жодних доказів на підтвердження того, що саме позивач ОСОБА_3 наносив тілесні ушкодження своїм дітям суду під час розгляду даної справи надано не було.

Крім того, відповідачка ОСОБА_1 зазначала, що позивач ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, внаслідок чого, відповідно до довідки №12866 від 07.09.2016 йому проведено протиалкогольне кодування методом О.Р. Довженка з блокадою ОС мозку, а також складенням відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак суд першої інстанції правильно вважав, що вказані докази є недопустимими, оскільки вказана довідка складена 07.09.2016 року, тобто пройшло вже близько шести років та на даний час не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями, що також стверджується довідкою №444 від 09 лютого 2018, виданої КЗ ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» та сертифікатом серії НОМЕР_5 від 09.02.2018, виданого КЗ ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», про те, що позивач ОСОБА_3 на диспансерному та наркологічному обліку не перебуває.

Крім того, відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2017 року, адміністративну справу відносно ОСОБА_3 закрито у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зважаючи на вказане, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачкою ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів, про те, що позивач ОСОБА_3 зловживає на даний час спиртними напоями, внаслідок чого він буде неналежно виконувати свої батьківські обов`язки.

Відтак, ні судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про можливий негативний вплив батька на виховання малолітніх дітей. Відтак його право на спілкування з дітьми не може бути обмежене.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони не могли дійти згоди щодо порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними. З приводу цього між ними виникали непорозуміння. Суд правильно вважав, що встановлення днів та годин зустрічей позивача з малолітніми дітьми повністю відповідатиме як інтересам дітей в першу чергу, так і інтересам його батьків, захищатиме їх право бачитися та спілкуватися між собою.

Так, судом не встановлено жодних умов, які б могли усунути батька від спілкування з його дітьми, який прагне спілкуватися з ними, підтримувати батьківські стосунки, приймати участь у їх вихованні, активно брав участь у всіх судових засіданнях із відстоюванням аргументовано своєї позиції у справі.

Органом опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради на вимогу суду надано висновок № 36 вих.-47 від 23.05.2022 року про визначення способу участі ОСОБА_3 , у вихованні малолітніх синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким вважає за доцільне встановити способи участі ОСОБА_3 з малолітніми синами, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- перша та третя суботи щомісяця з 10:00 год. до 14:00 год. (перші 3-й місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дітей, ОСОБА_1 );

- друга та четверта неділя щомісяця з 14:00 год. до 18:00 год. (перші 3-й місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дітей, ОСОБА_1 );

- крім цього, за домовленістю між батьками дитини зустрічі можуть відбуватися і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму для малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд апеляційної інстанції, також, опитав дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в присутності двох психологів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з їх пояснень вбачається, що вони згадували певні негативні події в своєму житті за участі батька тривалої давності близько 5 років тому, негативний досвід з батьком, висловили небажання з ним зустрічатися і не впізнали батька в залі суду. В дітей відчувалися певні негативні емоції та образа дітей стосовно батька, що підтвердили психологині. Однак також, слід вказати і на те, що такі пояснення та вік дітей можуть вказувати на те, що такий негативний образ батька міг скластися у дітей під впливом як оточення у якому перебувають діти, тобто матері та її батьків (з якими вони проживають) та у яких із батьком тривають конфліктні відносини, - так і випадкові, раптові зустрічі дітей з батьком не за місцем їх проживання, під час здійснення виконавчого провадження у інших справах, до яких діти не були готові та під впливом створеного у них негативного образу батька такі несподівані зустрічі могли додатково посилювати негативний образ батька та провокувати для дітей стресові ситуації.

Пояснення дітей вказують на те, що дітям необхідні зустрічі з батьком для встановлення та налагодження психоемоційного зв`язку з ним, однак для цього необхідний підготовчий період, зокрема, і в присутності матері.

Клопотання про призначення судової психологічної експертизи після допиту дітей відповідачкою не підтримувалось та повторно не заявлялось.

Відтак, суд першої інстанції правильно поклав в основу рішення висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 36 вих.-47 від 23.05.2022 року та правильно вважав, що даний порядок зустрічей батька з дітьми, з врахуванням часткового адаптаційного періоду, який передбачає присутність матері дітей, відповідатиме віку дітей, режиму їх дня, часу навчання у школі, відвідування дітьми гуртків та секцій, а також з врахуванням можливостей дітей мати можливість проводити час з іншими своїми родичами.

Враховуючи наведене вище та встановлені обставини справи, суд прийшов до правильного висновку, що позов слід задовольнити частково, оскільки встановлено, що відповідачка не бажає, щоб позивач спілкувався з своїми дітьми, чим порушує його законне право на спілкування з дітьми та на участь у їх вихованні.

Суд першої інстанції, також, правильно взяв до уваги вік дітей, особливості їх розвитку, виховання, необхідність дотримання розпорядку дня та відпочинку та з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей правильно вважав, що запропонований графік для спільних побачень позивача з дітьми є доцільним та такий порядок спілкування буде достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримці зв`язків з батьком.

Зважаючи на вище наведене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку. Також, судом правильно встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно, належно спілкуватися з дітьми, відповідачка фактично чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми. Крім цього, діти проживають з матір`ю, батько має право приймати участь у вихованні дітей і це не суперечить інтересам дітей.

Вказане надасть, на думку суду апеляційної інстанції, можливість батьку зблизитись з дітьми, в тому числі і за допомогою порад та настанов у спілкуванні з дітьми самої матері, що, також, надасть можливість батькам знайти порозуміння у спілкуванні між собою та сприятиме більш уважному ставленні до інтересів дітей, яким однозначно не відповідає триваючий між батьками конфлікт.

Спосіб спілкування та участі у вихованні з дітьми, на думку суду апеляційної інстанції, якщо розглянути проблему, що існує у колишнього подружжя та їх спільних дітей більш широко, покликаний забезпечити врегулювання проблем у взаємостосунках між батьками та дітьми та забезпечити вирішення проблеми у спілкуванні та вихованні дітей двома батьками за неможливості виховання у повноцінній сім`ї, що відповідно буде належними передумовами для їх розвитку, формування особистості, тощо та забезпечить їх міцними життєвими зв`язками з обома батьками, що є надзвичайно важливим у житті, особливо у малолітньому, неповнолітньому віці кожної особистості.

Крім цього, слід вважати, що таке вирішення конфлікту фактично згладило усі амбіційні бажання батьків доведення своєї правоти у даному спорі та надало можливість вирішення конфліктності стосунків між батьками та дітьми у руслі максимального захисту прав та інтересів дітей.

Також, на початку виконання рішення, сторонам, за участі органу опіки та піклування, слід було б вирішити питання про залучення до зустрічей батьків та дітей відповідного працівника органу опіки та піклування та/або психолога, який (які) б допомогли батькам та дітям на першому етапі спілкування знайти спільну мову, порозуміння та спосіб якнайбільш комфортний у виконанні рішення в першу чергу для дітей, а, також, і для сторін у справі.

Враховуючи вказане доводи апеляційних скарг слід визнати безпідставними та самі скарги слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 липня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра