Ухвала

06 липня 2023 року

місто Київ

справа № 569/4466/23

провадження № 61-6986ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: судді-доповідача Яремка В. В., суддів Олійник А. С., Ступак О. В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа, - орган опіки і піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 04 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатною та призначення їй опікуна.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2023 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 04 травня 2023 року, заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику з мотивів незазначення та ненадання доказів на підтвердження обставин хронічного, стійкого, психічного розладу матері заявника.

11 травня 2023 року ОСОБА_1 через модуль «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційного скаргою на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 04 травня 2023 року, просить зазначені судові рішення скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху для подання доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копії касаційної скарги.

У червні 2023 року заявник направив до Верховного Суду документи на усунення недоліків касаційної скарги.

Додатково перевіряючи дотримання заявником інших вимог процесуального закону щодо форми та змісту касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI, проте відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року зазначена норма Закону (пункт 9) виключена.

Оскільки ОСОБА_1 відповідно до закону не звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху для сплати заявником судового збору за подання касаційної скарги.

05 липня 2023 року через модуль «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків та відвід колегії суддів: судді-доповідача Яремка В. В., Олійник А. С., Ступак О. В. на підставі пунктів 3, 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Заява мотивована тим, що Верховний Суд, залишаючи повторно його касаційну скаргу без руху з підстав несплати судового збору, оскільки норма матеріального права, на яку посилався заявник щодо звільнення від сплати судового збору у справі про визнання особи недієздатною, з 2015 року виключена, не врахував практику Верховного Суду, зокрема постанова від 14 грудня 2022 року у справі № 637/909/21, у якій зазначено, що той факт, що з 01 вересня 2015 року набрав чинності Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», яким виключено пункт 9 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», згідно з яким судовий збір не справлявся за подання до суду заяви про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, не може бути підставою для стягнення із заявника судового збору за подання заяви про визнання особи недієздатною у разі, якщо таке правило перебачено ЦПК України, а саме у частині другій статті 299 цього Кодексу.

На переконання заявника, ним усунуто недоліків, а отже, зазначене викликає сумнів в неупередженості, об`єктивності та безсторонності колегією суддів.

Перевіривши доводи заяви, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, виходячи з такого.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені статтею 36 ЦПК України. Зокрема, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК Українита статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, суд констатує відсутність підстав стверджувати, що колегія суддів: суддя-доповідач Яремко В. В., Олійник А. С., Ступак О. В. виявили особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Доводи заяви про відвід колегії суддів зводяться до не згоди із судовим рішенням Суду, а саме ухвалою про залишення касаційної скарги без руху, що відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу колегії суддів.

Верховний Суд враховує, що вичерпний перелік обставин, які викликають сумнів у неупередженості, безсторонності або об`єктивності судді чинним законодавством не визначений, а тому вирішення питання про визнання тих чи інших доводів тими обставинами, мова про які йде у пункті 5 частини першої статті 36 ЦПК, знаходиться у межах дискреційних повноважень суду.

Заявник не навів обґрунтованих обставин, які викликають сумнів у неупередженості, безсторонності або об`єктивності колегії суддів: судді-доповідача Яремка В. В., суддів Олійник А. С., Ступак О. В.

Пантелєєв Ю. Ю. також не навів обґрунтованих доводів з посиланням на фактичні обставини щодо наявності підстав для відводу колегії суддів з підстав прямої чи побічної заінтересованості у результаті розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 36 ЦПК України)

Отже, наведені ОСОБА_1 обставини у сукупності не є підставою для відводу судді, так само не дають підстав для висновку про необ`єктивність, упередженість та безсторонності колегії суддів: судді-доповідача Яремка В. В., суддів Олійник А. С., Ступак О. В. під час залишення його касаційної скарги у справі № 569/4466/23 та подальшого касаційного розгляду.

Верховний Суд наголошує, що необґрунтоване усунення судді (суддів) від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід колегії суддів: судді-доповідача Яремка В. В., суддя Олійник А. С., Ступак О. В., тому відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід зазначеної колегії суддів підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід колегії суддів: судді-доповідача Яремка В. В., суддів Олійник А. С., Ступак О. В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа, - орган опіки і піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 04 травня 2023 року.

Заяву про відвід колегії суддів: судді-доповідача Яремка В. В., суддів Олійник А. С., Ступак О. В., передати для вирішення іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

О. В. Ступак