головуючий у суді І інстанції Головчак М.М.
провадження № 22-ц/824/2860/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Галатенка Євгенія Євгенійовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року

у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни, третя особа: гаражний кооператив «Вікторія», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року Київська міська рада звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М., у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 липня 2017 року № 35999011 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ОСОБА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 22,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан;

стягнути солідарно з відповідачів на користь Київської міської ради судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що за результатами здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель, що перебувають у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 липня 2017 року № 35999011, яким за ОСОБА_1 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 , а саме гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 .

Розпорядження землями комунальної власності міста Києва, у тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування, відповідно до статті 9 Земельного Кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу.

Київською міською радою жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ОСОБА_1 у власність чи користування не приймалося.

Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року № 16/890 проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розрібні та цегляні гаражі гаражного авто кооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження від 31 січня 2020 року № 20-0050-07.

Враховуючи вищевикладені обставини, Київська міська рада не погоджується з діями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., вважає їх такими, що прийняті у спосіб, що суперечить нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), а запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна таким, що підлягає скасуванню з огляду на таке.

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для виникнення права власності стала довідка від 20 червня 2017 року, видавник: КП КМР КМ БТІ, довідка від 18 травня 2017 року видавник: Гаражний автокооператив «Вікторія», довідка серія та номер: 40, видана 26 червня 2017 року, видавник: голова правління ГА «Вікторія».

Приватним нотаріусом на порушення пункту 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зроблено обов`язковий запит до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо правомірності посвідченого права власності за ОСОБА_1 зазначеного об`єкта нерухомого майна.

У зв`язку з цим, на думку позивача, рішення приватного нотаріуса про реєстрацію прав та їх обтяжень є незаконним.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року позов Київської міської ради задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 липня 2017 року № 35999011 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 22,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

У частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. залишено без задоволення.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Київської міської ради 4 204 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка, на якій був збудований гараж, не була відведена відповідачу ОСОБА_1 відповідно до порядку, встановленим законом для будівництва таких об`єктів нерухомого майна, отже він як власник відповідного об`єкту будівництва не може на законних підставах набути права власності на нього в силу приписів частини 1, 2 статті 376 ЦК України.

У результаті дій ОСОБА_1 за ним зареєстровано право власності на гараж на земельній ділянці, яка належить Київській міській раді, то такі його дії спрямовані на незаконне заволодіння земельною ділянкою, яка належить територіальній громаді міста Києва, що по суті своїй є правочином, який порушує публічний порядок.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 липня 2017 року № 35999011 за відповідачем ОСОБА_1 за відсутності законних підстав, внаслідок чого порушено права Київської міської ради, як власника земельної ділянки, оскільки на земельній ділянці, яка належить Київській міській раді, було зареєстровано гараж відповідача з порушенням вимог чинного законодавства.

Для проведення державної реєстрації права власності на гараж не було надано всіх документів, які передбачені пунктом 42 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, а саме: не було надано документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Земельна ділянка на АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста, тому у діях ОСОБА_1 наявні ознаки самовільного зайняття указаної земельної ділянки.

Також судом першої інстанції враховано, що указана справа має значний суспільний інтерес, оскільки її вирішення має неабияке виняткове значення для територіальної громади Подільського району міста Києва та в цілому всіх мешканців міста в контексті впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, що охоплює ті потреби громадян, які пов`язані із переміщенням, комфортним проживанням на території міста Києва, на якій відсутня станція Сирецько-Печерської лінії Київського метрополітену.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Галатенко Є.Є. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Рішення суду в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів «Про будівництво в XII п`ятирічці зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів і відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам, по замовленню Київської міської ради добровільного об`єднання «Автолюбитель УРСР» № 985 від 03 жовтня 1985 року встановлено завдання на XII п`ятирічку по будівництву кооперативних гаражів і стоянок.

Указаним рішенням міську раду добровільного товариства «Автолюбитель УРСР», управління побутового обслуговування населення, управління «Київремстрой» зобов`язано забезпечить своєчасне погодження проектно-кошторисної документації і виконанню робіт по будівництву зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів і відкритих стоянок для транспортних засобів по замовленням населення, зазначених в додатках 1,2 із введенням їх в експлуатацію у встановлені строки.

У додатках до вказаного рішення, серед іншого, в 19 пункті зазначено: Шевченківський район, проспект Правди у кількості 100.

Належний ОСОБА_1 гараж № 3 в 9 ряді збудований господарчим способом у 1988 році на території автостоянки на проспекті Правди 39. Рік побудови підтверджується технічним паспортом на гараж.

04 червня 1997 року проведена державна реєстрація гаражного автокооперативу «Вікторія» (, місцезнаходження: місто Київ, проспект Правди, 39), який фактично створений та існує з 1988 року.

ОСОБА_1 є членом гаражного автокооперативу «Вікторія» що підтверджується відповідною довідкою, що міститься в матеріалах справи.

Пунктом 10 розпорядження Київського міського голови «Про погодження місць розташування об`єктів» № 969-МГ від 03 серпня 2001 року гаражному автокооперативу «Вікторія» Шевченківського району, за умови виконання пункту 10.1. цього розпорядження, погоджено місце розташування автостоянки на АДРЕСА_1 на землях міської забудови орієнтовною площею 1,45 га.

Указані рішення не були скасовані, не визнавалась такими, що втратили чинність, та, враховуючи Рішення Конституційного Суду України № 5-рц/2005 у справі № 1-17/2005 від 22 вересня 2005 року, відповідач вважає висновок суду про самовільне зайняття ОСОБА_1 , який являється членом гаражного автокооперативу «Вікторія», земельної ділянки, хибним та таким, що суперечить дійсним обставинам справи.

У 2014 році на замовлення гаражного автокооперативу «Вікторія» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГА «Вікторія» для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки 91:066:005).

Земельній ділянці, на якім розташований гаражний автокооператив « Вікторія » присвоєний кадастровий № :91:066:0005, площа земельної ділянки складає 14 548 кв.м, цільове призначення: для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянок.

Саме лише фактичне користування земельною ділянкою за відсутності документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для визнання таких дій самовільним зайняттям земельної ділянки.

Факт самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки не підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи, тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для покладення на ОСОБА_1 встановленої пунктом «б» частини 1 статті 211 ЗК України відповідальності за порушення земельного законодавства та застосування правових наслідків, встановлених статтею 212 ЗК України.

Поштові адреси присвоюються гаражним кооперативам, а не окремо взятим гаражам, які розташовані на територіях гаражних кооперативів, а на час проведення державної реєстрації права власності законодавством не було визначено конкретного документа, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, інформації про кадастровий номер земельної ділянки, а також про місцезнаходження гаражного автокооперативу «Вікторія» (місто Київ, проспект Правди 39) із зазначенням № гаража та ряду в якому він знаходиться, є достатнім з огляду на положення пунктів 42 та 81 Порядку № 1127.

Будівництво гаража закінчено у 1988 році, тобто більше 30 років тому, однак матеріали цивільної справи не містять будь-яких доказів своєчасного реагування контролюючими органами за використанням і охороною земель у місті Києві з приводу незаконного будівництва гаража. Навпаки, матеріали справи містять ряд рішень місцевих органів влади про які зазначено у І розділі даної скарги.

Знесення нерухомого майна є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Також, на думку ОСОБА_1 , позовна давність за вимогами заявленими позивачем спливла, оскільки рішення про державну реєстрації речового права на нерухоме майно було прийняте нотаріусом 05 липня 2017 році і відповідна інформація була розміщена у загальнодоступному реєстрі з вільним доступом. У той же час з позовом до суду Київська міська рада звернулась після сливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Від представника Київської міської ради - Максименка О.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що законодавство, чинне на момент прийняття рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 03 жовтня 1985 року № 985 прямо забороняло користуватися земельною ділянкою без одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, а матеріали справи не містять відповідного документу на користування земельною ділянкою у ОСОБА_1 чи гаражного кооперативу «Вікторія».

Розпорядженням Київської міської ради від 08 жовтня 2001 року № 969-мг надано дозвіл на розташування на Проспекті правди, 39 автостоянки, а не для будівництва гаражів.

Проект землеустрою автоматично не надає право на одержання певної земельної ділянки у власність чи користування.

Київська міська рада дізналась про рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 липня 2017 року № 3599011 - у 2019 році з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 березня 2019 року № , яка наявна в матеріалах справи, тому позивач вважає твердження апелянта про те, що Київська міська дізналась раніше про державну реєстрацію права власності є необґрунтованими.

Посилання апелянта на рішення Київської міської ради від 23 жовтня 2013 року № 342/9830 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» на проспекту Правди, 39 у Подільському районі міста Києва для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» у якості доказу того, що Київська міська рада знала про наявність гаражів на земельній ділянці ще в 2013 року позивач вважає безпідставними, оскільки дозвіл на розробку проекту являє собою лише згоду уповноваженого органу на розробку технічної документації з землеустрою і не може бути сам по собі підтвердженням обізнаності Київської міської ради про певні факти чи обставини.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Оскільки рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 рокуне оскаржується у частині відмови у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М., тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині задоволених позовних вимог.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дійшла висновку про таке.

Частиною 4 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: місто Київ, «Вікторія» гаражний авто кооператив (Подільський р-н), гараж № НОМЕР_1 , адреса ГК: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 ,

дата та час реєстрації: 30 червня 2017 року;

державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н.М.;

підстава для державної реєстрації: довідка, серія та номер ГЖ-2017 №2000, видана 20 червня 2017 року, видавник КП КМР КМ БТІ, довідка, серія та номер, видана 18 травня 2017 року, видавник: ГК «Вікторія»;

підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35999011 від 05 липня 2017 року 16:13:48 (а.с. 17 т. 1).

Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року № 16/890 проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-роздрібні та цегляні гаражі гаражного кооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження від 31 січня 2020 року № 20-0050-07 (а.с. 18 т. 1).

Відповідно до листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва департамент здійснює повноваження у сфері дозвільних та реєстраційних функцій, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог містобудівного законодавства під час виконання підготовчих та будівельних робіт щодо будівництва, що за класом наслідків (відповідності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованих на території міста Києва з 12 жовтня 2016 року. Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва (гаражні бокси) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів від 23 лютого 1987 року № 54 дозволено організацію та будівництво кооперативної стоянки транспортних засобів, що належать громадянам, по проспекту Правди напроти універсаму «Виноградар» на території, яка прилягає до рогу саду. У разі капітальної забудови цієї території членам кооперативу буде відведена ділянка під автостоянку в іншому місці (а.с. 78 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 31 березня 1988 року № 316 встановлено завдання щодо будівництва кооперативних гаражів та відкритих стоянок відповідно до додатку (а.с. 79 т. 1).

Рішенням ХІІ сесії VІ скликання Київської міської ради від 13 жовтня 2013 року № 342/9830 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» на проспекту Правди, 39 у Подільському районі міста Києва орієнтовною площею 1,45 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки згідно з планом-схемою (а.с. 85).

Відповідно до частини 2 Постанови пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Колегія апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції указаним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Задовольняючи повністю позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на гараж, суд першої інстанції не врахував таке.

З позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на гараж позивач звернувся до суду 20 листопада 2020 року (а.с. 32 т. 1).

Вказані вимоги були заявлені відповідно до положень редакції статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції станом до 16 січня 2020 року.

При цьому, суд першої інстанції помилково не звернув уваги на те, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як визнання протиправним рішення державного реєстратора, - закон не передбачав, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону №1952 викладено у новій редакції.

Отже, за змістом цієї правової норми станом на 20 листопада 2020 року виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, до їх переліку не належить судове рішення про визнання протиправним рішення державного реєстратора.

Отже, починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19 та від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19 та від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 (провадження № 61-7648св20).

З огляду на встановлене, оскаржуване рішення в частині задоволення позову про визнання протиправним рішення державного реєстратора підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з неправильно обраним способом захисту порушеного права.

Також, апеляційний суд враховує наступне щодо позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на гараж та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення її у придатний для використання стан.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 дійшла висновку про те, що саме на суд покладено обов?язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

У постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11 (провадження № 61-34953св18), від 30 жовтня 2019 року у справі №390/131/18 (провадження № 61-3596св19), від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 (провадження №61-32739c18) зроблено висновок, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб?єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов?язаний з?ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу тa можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову». Отже, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з указаним позовом про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на гараж та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення її у придатний для використання стан, Київська міська рада посилалася на те, що приватним нотаріусом на порушення пункту 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зроблено обов`язкового запиту до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо правомірності посвідченого права власності за ОСОБА_1 зазначеного об`єкта нерухомого майна. Інших обставин щодо недотримання (порушення) державним реєстратором вимог чинного законодавства під час здійснення державної реєстрації права власності на гараж - позовна заява не містить.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що: спірна земельна ділянка, на якій був збудований гараж, не була відведена відповідачу ОСОБА_1 ; для проведення державної реєстрації права власності на гараж не було надано документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; вирішення цієї справи має виняткове значення для інтересів територіальної громади Подільського району міста Києва, які пов`язані із відсутністю станції Сирецько-Печерської лінії Київського метрополітену.

Тобто у справі, яка переглядається, суд першої інстанції фактично змінив підставу позову, яку міг змінити виключно позивач, та обґрунтував ухвалене рішення обставинами, на які сторони не посилалися.

У цьому випадку не відбулось здійснення судом першої інстанції правильної кваліфікації спірних правовідносин та застосування норм, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, оскільки судом першої інстанції була змінена не норма закону, а обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

При цьому судом першої інстанції не надано оцінку та не перевірено підстави, на які посилався позивач у своєму позові, а тому такі підлягають встановленню судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. про державну реєстрацію прав, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (далі - Закону) (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин - дату рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 10 Закону державним реєстратором є нотаріус.

Згідно з частиною 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

З витребуваних судом першої інстанції у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. документів вбачається, що державну реєстрацію права нотаріусом проведено на підставі:

заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 147 т. 1);

інформаційної довідки від 20 червня 2017 року, виданої КП КМС «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на запит ОСОБА_1 , відповідно до якої згідно з даними реєстрових книг Бюро, гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , в гаражному автокооперативі «Вікторія» по АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровано (а.с. 149 т. 1);

довідки від 18 травня 2017 року № 30, виданої гаражним автокооперативом «Вікторія» ОСОБА_1 , про те, що він дійсно є членом цього кооперативу та власником гаражу № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 150 т. 1)

довідки, виданої гаражним автокооперативом «Вікторія» про те, що ОСОБА_1 є членом цього кооперативу. Згідно з витягом з технічної документації, земельна ділянка, на якій розташований авто кооператив «Вікторія», зареєстрована в Головному Управлінні земельними ресурсами під кадастровим номером № :91:066:0005, площа земельної ділянки становить 14 548 кв.м (а.с. 151 т. 1);

технічного паспорту на гаражний бокс № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого 08 квітня 2009 року (а.с. 152-154 т. 1).

Таким чином приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. не було виконано приписи пункту 3 частини 3 статті 10 Закону, якою встановлено обов`язок державного реєстратора здійснити запит до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, з метою отримання інформації (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідної для такої реєстрації.

Враховуючи, що приватним нотаріусом здійснено державну реєстрацію за відсутності документів, передбачених пунктом 3 частини 3 статті 10 Закону, з урахуванням того, що гараж розташований на земельній ділянці комунальної власності, тому, як наслідок, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 липня 2017 року № 35999011 підлягає скасуванню саме з цієї підстави на яку посилався позивач.

Разом з тим, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, яка обґрунтована тим, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно прийняте нотаріусом 05 липня 2017 року, а право власності на гараж набуте у 1988 році після закінчення його будівництва, якому перебувало відповідне рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вирішив питання про застосування строку позовної давності лише щодо другої позовної вимоги - про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Встановивши, що позов про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан, - є негаторним, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що така позов може бути пред`явлений у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення прав позивача, а тому строк позовної давності не є пропущеним.

Однак, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що позивачем заявлено дві позовні вимоги, перша з яких є скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності від 05 липня 2017 року.

При цьому, позовна вимога про зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку є похідною від позовної вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальний строк позовної давності відповідно до статті 257 ЦК України становить три роки.

Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

Колегія апеляційного суду відхиляє доводи Київської міської ради про те, що позивач дізнався про оскаржуване рішення державного реєстратора від 05 липня 2017 року лише у 2019 році з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з огляду на таке.

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів від 23 лютого 1987 року № 54 дозволено організацію та будівництво кооперативної стоянки транспортних засобів, що належать громадянам, по проспекту Правди напроти універсаму «Виноградар» на території, яка прилягає до рогу саду. У разі капітальної забудови цієї території членам кооперативу буде відведена ділянка під автостоянку в іншому місці (а.с. 78 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 31 березня 1988 року № 316 встановлено завдання щодо будівництва кооперативних гаражів та відкритих стоянок відповідно до додатку (а.с. 79 т. 1).

Рішенням ХІІ сесії VІ скликання Київської міської ради від 13 жовтня 2013 року № 342/9830 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» на проспекту Правди, 39 у Подільському районі міста Києва орієнтовною площею 1,45 га (земельна ділянка комунальної власності територіальної громади міста Києва) в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки згідно з планом-схемою (а.с. 85).

Відповідно до листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва департамент здійснює повноваження у сфері дозвільних та реєстраційних функцій, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог містобудівного законодавства під час виконання підготовчих та будівельних робіт щодо будівництва, що за класом наслідків (відповідності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованих на території міста Києва з 12 жовтня 2016 року. Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва (гаражні бокси) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22 т. 1).

Указане свідчить, що позивачу було відомо про відведення земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва - гаражному автокооперативу «Вікторія» за адресою АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Зміст статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Така можливість дізнатися про порушене право виникла у позивача з моменту державної реєстрації приватним нотаріусом права власності за позивачем на спірний гараж, тобто 05 липня 2017 року, коли така інформація була розміщена у реєстрі.

А 31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого встановлено, що на цій земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розрібні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено відповідний акт обстеження.

Указане свідчить, що позивачу достеменно було відомо про порушення його прав 31 січня 2020 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності (з моменту виникнення права на позов - 05 липня 2017 року до 05 липня 2020 року), однак позивачем не обґрунтовано поважність причин не звернення з таким позовом у межах такого строку та зокрема у період з 31 січня 2020 року по 05 липня 2020 року.

У судовому засіданні апеляційним судом додатково з`ясовувалися у представника позивача - Гончарова О.В. причини не звернення з цим позовом у межах строку позовної давності, на що останній послався на великий об`єм позовів до власників гаражів гаражного автокооперативу «Вікторія», що на думку апеляційного суду також не може бути визнане поважною причиною пропуску такого строку.

Враховуючи викладене, оскільки представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, а строк для звернення з позовом про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності від 05 липня 2017 року, - пропущено без поважної причини, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

При цьому, оскільки друга позовна вимога про зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку є похідною від першої вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності від 05 липня 2017 року, яка не підлягає задоволенню у зв`язку із застосуванням наслідків пропуску строку позовної давності, тому відсутні підстави для задоволення другої позовної вимоги, оскільки рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права залишено судом в силі та не скасовано.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року в частині задоволення позову Київської міської ради підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, із Київської міської ради на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6 306 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Галатенка Євгенія Євгенійовича задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року в частині задоволення позову Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання вчинити дії, - скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Відмовити у задоволенні позову Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання вчинити дії.

Стягнути з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6 306 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду виготовлений 18 липня 2023 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська