Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2554/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючий-суддя Надопта А.А.,

секретар судового -засідання Стрижак О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки- ОСОБА_2 ,після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з:

житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки загальною площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

За життя спадкодавець ОСОБА_2 залишив заповіт, на користь позивачки ОСОБА_1 .

На момент смерті спадкодавця заповіт не змінено і не скасовано.

Таким чином позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом.

Інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту не має.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , позивачка звернулася із відповідною заявою до Виноградівської держаної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачці було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності на спадкове майно.

Внаслідок чого, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленою своєчасно у підготовче судове засідання не з`явилася, однак її представник ОСОБА_3 подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просять суд такі задоволити.

Відповідач- представник Виноградівської міської ради про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно, у підготовче судове засідання не з`явилися, однак до суду подали письмові заяви про розгляд справи за його відсутності.

Представник Виноградівської державної нотаріальної контори, про час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно, у підготовче судове засідання не з`явилася.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки- ОСОБА_2 ,після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з:

житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки загальною площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

За життя спадкодавець ОСОБА_2 залишив заповіт, на користь позивачки ОСОБА_1 .

На момент смерті спадкодавця заповіт не змінено і не скасовано.

Таким чином позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом.

Інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту не має.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , позивачка звернулася із відповідною заявою до Виноградівської держаної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачці було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності на спадкове майно.

Внаслідок чого, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

Судом також встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 23 березня 1979 року, який посвідчений секретарем Боржавської сільської Ради депутатів трудящих Виноградівського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі Виконачого комітету Боржаської сільської Ради депутатів трудящих за №8, відповідно до законодавства, яке діяло на той час, мій покійний чоловік ОСОБА_2 придбав житловий будинок, загальною житловою площею 36 кв. м. з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці розміром 0,07 га за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.227 ЦК УРСР в ред. від 18.07.1963, яка була чинна на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.03.1979, договір купівлі-продажу житлового будинку підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Тобто на час купівлі житлового будинку спадкодавцем, тодішній ЦК не містив норми Закону щодо обов`язку власника нерухомого майна здійснити його державну реєстрацію в певному реєстрі. Так, відповідно доабз. 2 пункту 6Розділу ІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу N 56 ( z0031-96 ) від 13.12.95 передбачалось, що не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Станом на 29 грудня 2022 року на моє замовлення, КП «Виноградівське районне БТІ» було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до відомостей технічного паспорту (реєстраційний номер: ТІ01:3788-2675-8684-8060; інвентарна справа №480ТВ) та довідки КП «Виноградівське районне БТІ» за №169 від 30.03.2023 року, житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 будівництвом завершений. Рік будівництва будинку 1960 рік. Його вартість станом на березень 2023 року складає 107 305 грн. (сто сім тисяч триста п`ять гривень). Загальна площа житлового будинку становить 70,4 кв.м, в тому числі житлова площа 40,6кв.м. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформлені.

Також до складу спадкового майна входить земельна ділянка загальною площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, на якій розташованийжитловий будинок, що належала моєму чоловікові на підставі рішення десятої сесії 22 скликання Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 28.02.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність.» (доказ: архівна копія рішення десятої сесії 22 скликання Боржавської сільської ради від 28.02.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», та архівний витяг з Додатку до рішення «Список громадян с. Боржавське, яким передаються у приватну власність земельні ділянки»).

Відповідно до Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок наданого УНАП ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 31.03.2023 №2402/221-23, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0, 15 га становить 136160, 48 гривень.

ВССУ в своєму узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив, що відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначено Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх держаної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності, зокрема, на споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року за №7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18.02.2002 за № 157/6445 ( з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 1 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання права виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Разом з тим, згідно п.6 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення в нього права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч. 1 ст. 3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

За змістомстатті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) відфізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншихосіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриттяспадщини і не припинилисявнаслідокйогосмерті.

Для спадкоємця, щоприйнявспадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до ч.1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно положень ст. 380 ЦК України, об`єктом права власності може бути житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Оскільки, інтерес позивача не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини, позивач змушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

За змістомстатті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) відфізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншихосіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, доскладуспадщинивходятьусі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриттяспадщини і не припинилисявнаслідокйогосмерті.

Для спадкоємця, щоприйнявспадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до ч.1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно положень ст. 380 ЦК України, об`єктом права власності може бути житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Оскільки, інтерес позивача не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини, позивач змушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для задоволення заявленного позову.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на спадкове майножитловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною корисною площею 70,4 кв. м., в тому числіжитлова 40,6 кв. м. в порядку спадкування за заповітом.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0, 15 га; цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка була передана у приватну власність спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі рішення десятої сесії двадцять другого скликання Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 28.02.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність».

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийА. А. Надопта