АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року

м. Чернівці

справа № 724/2095/22

провадження 822/355/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Конецької Д.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Oператор газорозподільної системи «Чернівцігаз»,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Скрипник С.М..

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» (далі - АТ «ОГС «Чернівцізаз») про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову посилався на те, що є споживачем природного газу за адресою АДРЕСА_1 . Зазначав, що відповідач безпідставно припинив йому газопостачання, знявши комбінований регулятор тиску газу (КБРТ) та не дотримуючись при цьому вимог Кодексу ГРМ, зокрема, не попередив про наступне припинення, не надав акт про припинення від 09 липня 2019 року, працівники відповідача усно повідомили його про витік газу. Вказував, що погасив заборгованість перед постачальником «Чернівцігаз Збут» 10 липня 2019 року, усно звертався до працівників відповідача 15 липня 2019 року та 20 серпня 2019 року, звертався із заявою до поліції 19 липня 2019 року, письмово та неодноразово звертався до відповідача з листами, в тому числі у липні 2019 року щодо ціни постачальника «Чернівцігаз Збут» на послуги відключення підключення в сумі 1068 грн., 978 грн., 1173 грн., звертався до НКРЕКП м. Київ 07 жовтня 2019 року. Вказував, що 10 грудня 2019 року відбулося засідання комісії з розгляду Акту про порушення, на підставі Акту про порушення від 29 листопада 2019 року (несанкціоноване відновлення), де не захотіли вислухати його пояснень.

28 грудня 2019 року відбулося повторне припинення газопостачання відповідачем, в зв`язку з чим ним було прийнято рішення купити необхідне обладнання: електрокотел, бойлер, електроплиту, розрахувавшись кредитною карткою дружини. Зазначав, що відповідач вимагає від нього сплатити 23000 грн. не зрозуміло за що, адже в нього газ обліковувався, претензій до лічильника, а також фактів споживанням газу в обхід лічильника не було.

Просив суд зобов`язати відповідача врахувати 800 грн. за послуги розподілу газу внаслідок недоотримання мінімальних стандартів, стягнути з відповідача 2000 грн. моральної шкоди за невиконання усної домовленості від 15 липня 2019 року старшим майстром ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. за безвідповідальне ставлення до своїх обов`язків працівників відповідача з припинення газопостачання; стягнути 10000 грн. моральної шкоди за порушення працівниками відповідача Закону України про звернення громадян; стягнути з відповідача 30000 грн. моральної шкоди за недотримання правил безпеки та завданням психологічних та моральних страждань, які впливають на його здоров`я; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. за порушення права знати, визначати поведінку на власний розсуд, витрачений додатковий час, швидкий розгляд спірного питання; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. за необгрунтовану відповідь на претензію; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. за додаткові витрати на пошук причин припинення та документу, який підтверджував причини припинення газопостачання; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000 грн. за пошук, листування та поїздки до осіб, які складали акт № 212 від 09 липня 2019 року; визнати Акт № 212 від 09 липня 2019 року про припинення газопостачання недійсним та застосувати наслідки недійсності; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. за порушення права на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, надання недостовірної інформації, небажання вирішити питання в швидкий справедливий досудовий спосіб; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000 грн. за використання монопольного становища, прикриваючись аварійною ситуацією, яка дає Оператору ГРМ право на самовільний доступ; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. за психологічний тиск, моральні страждання, відчуття несправедливості на засіданні комісії відповідача 10 грудня 2019 року; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. за безвідповідальні, умисні, загрозливі та агресивні дії відповідача щодо припинення газопостачання 28 грудня 2019 року, які завдали йому та його сім`ї і родичам моральних страждань на новорічні свята; стягнути з відповідача матеріальну шкоду у подвійному розмірі з урахуванням подвійних цін в сумі 44130 грн. за придбані котел електричний та водонагрівач електричний; стягнути з відповідача матеріальну шкоду у подвійному розмірі у сумі 27000 грн. за придбане у кредит обладнання; стягнути з відповідача вартість недоотриманого природного газу у сумі 120068 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 120000 грн за безпідставне ненадання послуги з розподілу природного газу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ОГС «Чернівцізаз» про захист прав споживачів відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання акту № 212 від 09.07.2019 року недійсним немає, оскільки це неналежний спосіб захисту порушеного права, а з досліджених судами обставин та доказів у справі №724/1201/20 встановлено, що сам позивач вчинив неправомірні дії, що призвело до припинення йому газопостачання, а припинення газопостачання до будинку позивача 09 липня 2019 року не надавало позивачу право без санкціонованого дозволу відповідача відновлювати газопостачання, що в свою чергу свідчить про те, що акт від 23 листопада 2019 року про несанкціоноване відновлення газопостачання, та в подальшому акт від 28 грудня 2019 року про відключення від газопостачання складені правомірно з дотриманням вимог Кодексу ГРМ.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини, що мають значення для справи, допустивши порушення норм матеріального права та неправильно застосував норми процесуального права.

Зазначає, що оспорений ним акт про припинення має ознаки правочину. Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги мотиви з яких виходив Верховний Суд у справі №724/1201/20. Зазначає, що акт припинення покладений в основу виявленого порушення (несанкціоноване відновлення) відображеного в Акті про порушення від 29.11.2019р. та в Акті про припинення від 28 грудня 2019 року, на підставі чого комісія Оператора ГРМ нарахувала суму 23200 грн., яка оскаржується у судовому порядку в Хотинському районному суді Чернівецької області справа №724/2238/22. Вказує на те, що суд не розглянув позовну вимогу, яка стосується засідання комісії 10 грудня 2019 року, на якій комісія зобов`язалася зробити дообстеження, чого не дотримався Оператор ГРМ і припинив газопостачання 28 грудня 2019 року. Зазначає, що 09 липня 2019 року була аварійна ситуація (витік газу), що підтверджується довідкою поліції. Наводить висновок постанови Верховного Суду справа №554/9800/17 від 01 березня 2021 року, в якій залишаючи рішення судів першої і другої інстанції без змін у частині скасування рішення комісії, внаслідок того, що в основу рішення покладено акт про порушення, який складений з порушенням Кодексу ГРМ.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін. Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Відповідач вказує на те, що предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання чи складання актів, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що акт № 212 від 09 липня 2019 року є лише фіксацією дій, щодо відключення від газопостачання, тому оскарження як дій лише факту складання такого акту, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту.

Вказує на те, що обставини припинення позивачу газопостачання, самовільного відновлення газопостачання позивачем, а також відповідні докази, якими ці обставини підтверджуються, досліджувались у справі № 724/1201/20, відповідно до яких встановлено, що дії відповідача щодо припинення 28 грудня 2019 року газопостачання до будинку позивача відповідають положенням закону, в зв`язку з чим нарахування позивачу вартості необлікованого об`єму природного газу за несанкціоноване відновлення позивачем газоспоживання є правомірним.

Звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїй постанові вказав, що припинення газопостачання до будинку позивача 09 липня 2019 року не надавало ОСОБА_1 право без санкціонованого дозволу Оператора ГРМ відновлювати газопостачання, що в свою чергу свідчить, що Акт про порушення від 29 листопада 2019 року щодо несанкціонованого відновлення газопостачання, та в подальшому, акт про відключення від газопостачання від 28 грудня 2019 року складені правомірно з дотриманням вимог Кодексу ГРМ.

Зазначає, що судом не встановлено протиправності дій відповідача щодо відключення від газопостачання житлового будинку позивача, позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є похідними від первісних вимог позивача, в зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Між сторонами існують договірні правовідносини з надання відповідачем послуг з розподілу природного газу до житлового будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторонами не заперечується, що між ними виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою КРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року і зареєстрованим Міністерством юстиції України 06 листопада 2015 року № 1379/27824.

Відповідно до матеріалів справи, за надання послуг природного газу у позивача виникла заборгованість перед постачальником ТОВ «Чернівцігаз Збут» за споживання природного газу, що визнається самим позивачем під час обґрунтування позовних вимог.

17 травня 2019 року ТОВ «Чернівцігаз Збут» повідомило позивача про наявну заборгованість.

14 червня 2019 року ТОВ «Чернівцігаз Збут» видано доручення на припинення газопостачання, відповідно до якого доручено відповідачу припинити газопостачання позивачу після 09 години 20 червня 2019 року у зв`язку із простроченою заборгованістю за спожитий природний газ (показник лічильника 317770,24 куб.м.) від 31 травня 2019 року, заборгованість в розмірі 13834 гривень 32 коп. Копію даного доручення також було направлено позивачу.

На виконання доручення ТОВ «Чернівцігаз Збут» представниками відповідача 09 липня 2019 року було припинено подачу природного газу на об`єкт газоспоживання за адресою проживання позивача ( АДРЕСА_1 ), про що було складено Акт № 212 про відключення від газопостачання та пломбування.

Згідно з п. 1.2 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, у разі виявлення у споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником оператора ГРМ складається Акт про порушення в двох примірниках, один з яких залишається у споживача.

29 листопада 2019 року працівниками відповідача було виявлено несанкціоноване відновлення позивачем газопостачання, про що складено відповідний Акт про порушення, що був підписаний трьома представниками відповідача та позивачем.

Згідно з п.п. 7 п. 1 розд. VI Кодексу ГРМ (постанова НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року) підставою для припинення газопостачання споживачу є несанкціоноване відновлення газоспоживання.

28 грудня 2019 року працівниками відповідача було припинено подачу газу до об`єкту газоспоживання позивача ( АДРЕСА_1 ) шляхом встановлення струбцини на ввідному газопроводі, а причиною такого відключення зазначено самовільне відновлення газопостачання, що підтверджується Актом про відключення від газопостачання та пломбування від 28 грудня 2019 року.

Відповідно до матеріалів справи відповідачем 13 січня 2020 року було надіслано запрошення позивачу на 21 січня 2020 року на засідання комісії з розгляду акту про порушення, яке було отримано позивачем 20 січня 2020 року, тобто до дня засідання комісії.

21 січня 2020 року комісією відповідача було прийнято рішення про задоволення Акту про порушення та нарахування позивачу вартості об`єму не облікованого природного газу за несанкціонованого відновлення газоспоживання, за період з 10 липня 2019 року по 28 грудня 2019 року, в розмірі 23200 гривень 28 коп, про що складено відповідний акт-розрахунок згідно з вимогами Кодексу ГРМ.

З досліджених судами обставин та доказів у справі № 724/1201/20 встановлено, що відсутність в будинку позивача природного газу є наслідком того, що газопостачання до будинку позивача було несанкціоновано відновлене самим позивачем, що підтверджується актом від 29 листопада 2019 року про несанкціоноване відновлення газопостачання, в той час як дії АТ «Чернівцігаз» щодо припинення 28.12.2019 року газопостачання до будинку ОСОБА_1 відповідають положенням Закону.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини щодо розподілу природного газу, які підтверджуються діями сторін, спрямованими на набуття ними цивільних прав та обов`язків, а саме, надання відповідачем послуг з розподілу природного газу позивачу, фактичне отримання позивачем наданих відповідачем послуг з розподілу природнього газу за допомогою наявного у позивача газового обладнання, проведення позивачем оплати за розподіл природного газу.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Правовідносини між операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу (населенням) урегульовано Цивільним кодексом України, Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року, Типовим договором розподілу природного газу.

Законом України «Про ринок природного газу» визначено наступних суб`єктів ринку природного газу: оператор газотранспортної системи; оператор газорозподільної системи; оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Згідно зі ст.39 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи не може провадити діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу.

Відповідно до п.1 глави 1 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем (затвердженого Постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015р.) суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Згідно з п.1, 2 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, у разі виявлення у споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення в двох примірниках, один з яких залишається у споживача.

Згідно з п.п.7 п.1 розд.VI Кодексу ГРМ (постанова НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015р.) підставою для припинення газопостачання споживачу є несанкціоноване відновлення газоспоживання.

Згідно з п.п.2 п.1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ, до порушень споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів природного газу, належить несанкціоноване відновлення газоспоживання.

Згідно з п.11 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ при задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

Згідно з п.2 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРМ, у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого відновлення газоспоживання спожитий об`єм природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня припинення газопостачання.

Згідно п.12 глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ вартість необлікованого об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку Оператора ГРМ, який надається під особистий підпис споживача або надсилається йому реєстрованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, серед інших вимог звернувся з позовною вимогою про визнання акту № 212 від 09 липня 2019 року про припинення газопостачання за адресою АДРЕСА_1 недійсним, посилаючись на те, що йому не було надано примірника такого акту відповідачем, що є порушенням, оскільки не надавши такого акту під час припинення відповідач позбавив права позивача зробити адекватні дії з самого початку, які б вплинули на обставини в майбутньому.

Суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання акту № 212 від 09 липня 2019 року недійсним, оскільки це неналежний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Положення ст. 15 ЦК України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його невизнання, порушення або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади; органів влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Згідно із ст.ст.76,89 ЦПК України акти є лише документами, що фіксують певну інформацію, а їх оскарження не передбачено чинним законодавством або договором як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи. Тому відповідні акти можуть бути визнані в якості доказу при вирішенні іншого спору, що виникає у правовідносинах між його учасниками, під час розгляду якого суд зобов`язаний дати йому оцінку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року у справі № 6-25цс11 та від 06 червня 2011 року у справі № 6-4ц11, в ухвалі Верховного Суду України від 07 березня 2007 року, ухвалі від 13 липня 2011 року у справі № 6-24667св10, постанові Верховного Суду України від 21 травня 2011 року у справі 6-20цс11.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що складений працівниками відповідача акт №212 від 09 липня 2019 року є лише фіксацією дій, щодо відключення від газопостачання, тому оскарження як дій лише факту складання такого акту, який не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання, складання актів, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

З наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, із досліджених судами обставин та доказів у справі №724/1201/20 вбачається, що дії АТ «Чернівцігаз» щодо припинення 28 грудня 2019 року газопостачання до будинку ОСОБА_1 відповідають положенням Закону, в зв`язку з чим нарахування ОСОБА_1 вартості необлікованого об`єму природного газу за несанкціоноване відновлення газоспоживання є правомірним.

Верховний Суд у своїй постанові у справі №724/1201/20 вказав, що припинення 09 липня 2019 року газопостачання до будинку ОСОБА_1 не надавало останньому право без санкціонованого дозволу АТ «Чернівцігаз» відновлювати газопостачання, що в свою чергу свідчить про те, що Акт про порушення від 29 листопада 2019 року щодо несанкціонованого відновлення газопостачання, та в подальшому акт від 28 грудня 2019 року про відключення від газопостачання складені правомірно з дотриманням вимог Кодексу ГРМ.

З висновків судів апеляційної та касаційної інстанції у справі №724/1201/20 вбачається, що сам ОСОБА_1 вчинив неправомірні дії, що призвело до припинення йому газопостачання.

Верховний Суд у справі №724/1201/20 наголосив, що газопостачання ОСОБА_1 необхідно було відновлювати в порядку визначеному пунктом 4 глави 7 розділу VI Кодексу, а не самовільно, а у разі наявного спору звертатися до суду.

Верховним Судом у справі №724/1201/20 встановлено, що після припинення газопостачання, а саме після 09 липня 2019 року, позивач несанкціоновано відновив газоспоживання.

Згідно з висновками Чернівецького апеляційного суду та Верховного Суду у справі №724/1201/20 відповідач АТ «Чернівцігаз» правомірно припинило 28 грудня 2019 року газопостачання до будинку позивача ОСОБА_1 , а підставою припинення постачання природного газу ОСОБА_1 було несанкціоноване відновлення ОСОБА_1 газоспоживання, що є самостійною підставою для припинення газопостачання.

Відповідно до встановлених Чернівецьким апеляційним судом та Верховним Судом обставин у справі № 724/1201/20, відсутність в будинку ОСОБА_1 природного газу є наслідком того, що газопостачання до будинку ОСОБА_1 було несанкціоновано відновлене самим ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що обставини, встановлені постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 червня 2021 року та постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 724/1201/20, є такими, що не потребують доказування в цій справі відповідно до положень ст. 82 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскільки судом не встановлено протиправності дій відповідача щодо відключення від газопостачання житлового будинку позивача, а позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є похідними від первісних вимог позивача, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної та матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення- без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 02 червня 2023 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О. О. Одинак

Н. Ю. Половінкіна