Постанова

Іменем України

20 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 766/12802/19

провадження № 61-18438св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Херсонський державний університет,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Херсонського державного університету на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2021 року у складі судді Єпішина Ю. М. та постанову Херсонського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Херсонського державного університету про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що з 04 вересня 2000 року працював у Херсонському державному університеті, який є правонаступником Херсонського педагогічного інституту, на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку. З 25 жовтня 2002 року на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку. З 28 листопада 2002 року на посаді спеціаліста експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки та зв`язку. З 02 січня 2003 року на посаді фахівця експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку. З 28 квітня 2003 року на посаді завідувача кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку. З 01 березня 2004 року на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно - технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку. З 03 жовтня 2011 року на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу забезпечення інформаційно-комунікаційної інфраструктури. З 01 вересня 2016 року на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу та з 02 липня 2018 року на посаді провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу.

На засіданні вченої ради Херсонського державного університету ухвалено рішення про зміни в структурі Херсонського державного університету щодо припинення діяльності експлуатаційно-технічного відділу з 31 травня 2019 року, яке оформлено протоколом засідання вченої ради № 7 від 21 лютого 2019 року. Вважає, що протокол засідання вченої ради не містить належного обґрунтування необхідності скорочення штату працівників.

25 березня 2019 року позивача було попереджено про звільнення з 31 травня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, після чого було запропоновано ряд вакантних посад, які не відповідали кваліфікаційно-освітньому рівню, у зв`язку з чим, була надана відмова від працевлаштування на запропонованих вакантних посадах. Відповідачем не було запропоновано всіх вакантних посад, наявних у штатному розкладі Херсонського державного університету.

31 травня 2019 року його було звільнено на підставі пункту першого статті 40 КЗпП України, проте при звільненні відповідачем не було дотримання процедури, відповідно до статті 49-2 КЗпПУ. Звільнення носило вибірковий характер, а скорочення штату працівників штучний характер та підстав для скорочення штату працівників не було. Відбулося «фіктивне» скорочення штату працівників, оскільки ОСОБА_1 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів, внаслідок чого до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за зверненням № ЄО 16275 за частиною другою статті 191 КК України - привласнення бюджетних коштів службовими особами Херсонського державного університету, номер кримінального провадження 0002485, досудове розслідування триває.

Просив суд:

поновити його на посаді провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу Херсонського державного університету з 03 червня 2019 року;

стягнути з Херсонського державного університету середній заробіток за час вимушеного прогулу;

допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу Херсонського державного університету.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року, позов задоволено.

Поновлено позивача на посаді провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу Херсонського державного університету з 03 червня 2019 року.

Стягнено з Херсонського державного університету на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 червня 2019 року по 01 квітня 2021 року в сумі 140 955,22 грн.

Стягнено з Херсонського державного університету на користь держави судовий збір у розмірі 1 409,55 грн;

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у справі належними доказами доведено, що відповідачем запропоновані усі наявні вакансії, які відповідали кваліфікаційно-освітньому рівню позивача, інших доказів з боку позивача не надано. Доводи позивача про те, що його звільнення носило вибірковий характер, а скорочення штату працівників мало штучний характер, не знайшло свого підтвердження. Посилання позивача щодо порушення відповідачем процедури припинення діяльності експлуатаційно-технічного відділу університету спростовуються наданими відповідачем доказами.

Разом з тим, з листа Прокуратури Херсонської області від 26 квітня 2019 року № 04/2/2-112-19 убачається, що СВ Дніпровського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002485 за заявою ОСОБА_1 за фактом можливого привласнення бюджетних коштів службовими особами Херсонського державного університету з правовою кваліфікацією за частини другої статті 191 КК України. Зазначені обставини не спростовано представником відповідача під час розгляду справи.

З моменту набуття особою статусу викривача вона здобуває певний імунітет. Працівник або член його сім`ї не може бути звільнений чи примушений до звільнення, притягнутий до дисциплінарної відповідальності чи підданий з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог цього Закону іншою особою. Про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про вказані порушення може свідчити, зокрема, але не виключно такі обставини: - певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків, а не навпаки); - наближеність в часі цих подій; - наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; - відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких ним повідомлено. Відповідна правова позиції відображена у постанові Верховного Суду по справі № 815/2074/18 від 15 серпня 2019 року та в інших постановах.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що звільнення позивача ОСОБА_1 проведено всупереч положень статті 53-4 Закону України «Про запобігання корупції», а тому позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу Херсонського державного університету підлягають задоволенню.

Період вимушеного прогулу складає 460 днів та обраховується починаючи з першого робочого дня після звільнення - 03 червня 2019 року, оскільки 01 червня 2019 року припадає на вихідний день - суботу, по день ухвалення рішення, тобто по 01 квітня 2021 року, а отже втрачений заробіток за час вимушеного прогулу становить 140 955,22 грн (460 днів х 306,42 грн = 140 955,22 грн), який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, оскільки підтверджується наданими відповідачем доказами, що відповідачем були запропоновані усі наявні вакансії, які відповідали кваліфікаційно-освітньому рівню позивача, однак від запропонованих посад позивач відмовився. Доказів протилежного позивача не надано. Обґрунтованим також є висновок суду першої інстанції про відсутність доказів того, що звільнення позивача носило вибірковий характер, а скорочення штату - штучний характер. Тобто, процедуру звільнення позивача відповідачем було дотримано.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, звільнення позивача було проведено всупереч положенням законодавства про запобігання корупції.

Оскільки кримінальні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 191 КК України, є корупційними кримінальними правопорушеннями (стаття 45 КК України), то позивача не може бути звільнено з роботи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Верховний Суд, зокрема у постанові від 11 червня 2020 року у справі № 816/1874/17, досліджував питання статусу викривача і моменту поширення на нього гарантій, передбачених частиною третьою статті 53 Закону України «Про запобігання корупції». Так, викривач набуває свого статусу з моменту, коли він здійснив всі залежні від нього дії для повідомлення про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, щоб відповідна інформація надійшла до адресата. З моменту набуття особою статусу викривача, останній здобуває імунітет, суть якого розкрито в частині третій статті 53 Закону України «Про запобігання корупції». Водночас такий імунітет не є абсолютним і має певні межі. В першу чергу, повинен бути наявним зв`язок між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою.

Позивач вказує, що причиною його звільнення послужив саме його статус викривача. Перевіряючи вказану обставину, суд першої інстанції врахував наявні докази, зокрема, заяву ОСОБА_1 від 31 серпня 2018 року на адресу правоохоронних органів за фактом можливого привласнення бюджетних коштів службовими особами Херсонського державного університету з правовою кваліфікацією за частиною другою статті 191 КК України, проведення за вказаною заявою досудового розслідування СВ Дніпровського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області й обґрунтовано встановив, що зазначене стосується звільнення позивача із займаної посади та підтверджує відомості щодо повідомлення ним про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Вказані обставини не були спростовані відповідачем в ході судового розгляду справи.

Вказане жодним чином не спростовується тим, що, як вбачається з відповіді від 06 травня 2021 року ГУ НП в Херсонській області на адресу ректора ХДУ, 26 вересня 2020 року за результатами проведеного розслідування прийнято рішення про його закриття відповідно до положень абз. 14 частина перша статті 284 КПК України. Відповідно жодній особі про підозру не повідомлялося, статус викривача корупції не надавався.

На звернення позивача Департамент запобігання та виявлення корупції НАЗК надало відповідь про те, що за наявними у НАЗК матеріалами позивач є викривачем з 31 серпня 2019 року; гарантії захисту викривачів та механізм їх реалізації визначені розділом VІІІ Закону.

Апеляційний суд вважає, що події засідання вченої ради ХДУ від 21 лютого 2019 року, на якій було прийнято рішення про припинення діяльності експлуатаційно-технічного відділу, що стало у подальшому підставою для початку процедури звільнення позивача, а також подання 31 серпня 2018 року позивачем заяви на адресу правоохоронних органів за фактом можливого привласнення бюджетних коштів службовими особами Херсонського державного університету з правовою кваліфікацією за частиною другою статті 191 КК України, з огляду на специфіку правовідносин, не є значно віддаленими у часі (пройшло 5 місяців і 21 день), а тому є правомірним висновок суду першої інстанції про наявність зв`язку між звільненням позивача і поданням ним вказаної заяви.

Тому встановлені судом першої інстанції обставини справи, і з цим погоджується суд апеляційної інстанції, дають підстави стверджувати, що позивач набув 31 серпня 2018 року статусу викривача у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» і здобув відповідний імунітет. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 260/26/19.

Слід відхилити й посилання скаржника на те, що на момент виникнення спірних відносин норми вказаного Закону України «Про запобігання корупції» не мали визначення терміну «викривач корупції», а також на те, що звільнення позивача було здійснено у зв`язку з ліквідацією відділу та відмовою позивача від переведення на іншу роботу, а не внаслідок примушення позивача до звільнення у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень. При цьому апеляційний суд враховує те, що на час виникнення спірних правовідносин норми Закону України «Про запобігання корупції» містили положення про викривача, його статус та гарантії, зокрема, про те, що викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення. Також належними доказами доведено наявність зв`язку між звільненням позивача і поданням ним заяви про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень. Не можуть бути прийняті до уваги посилання на відсутність у відповідача жодних приписів чи листів НАЗК про можливе порушення прав позивача, а також на відсутність у відповідача інформації щодо наявності у позивача статусу викривача. При цьому апеляційний суд виходить з того, що зазначене не є обов`язковим з точки зору закону для захисту прав викривача. Отже вказані доводи не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2021 року Херсонський державний університет подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що в порушення статей 89, 263, ЦПК України суди не з`ясували обставини та не надали оцінку твердженню Херсонського державного університету, чи дійсно за умови правомірної ліквідації відділу, звільнення усіх його працівників включаючи ОСОБА_1 , останнього слід поновити виключно на підставі того, що він нібито має статус викривача, про який не було відомо університету. В апеляційній скарзі зверталась увага суду на те, що ОСОБА_1 звільнено не як викривача, а у зв`язку із ліквідацією структурного підрозділу, що імунітет викривача не є абсолютним та має певні межі (пункт 94 постанови від 15 серпня 2019 по справі № 815/2074/18, яку застосовують суди). Апеляційний суд навіть не встановив та не оцінив доводи Херсонського державного університету щодо «зловживання правом», яку він обґрунтував в апеляційній скарзі.

Застосування висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 15 серпня 2019 року по справі № 815/2074/18, у цій справі є недоречним, оскільки обставини справ № 815/2074/18 та № 766/12802/19 різні за своєю суттю, а ключовою особливістю є те, що Херсонським державним університетом було дотримано процедуру ліквідації відділу, а звільнення працівника відбулось у зв`язку із ліквідацією структурного підрозділу, а не посади. Відповідна правова позиція вказує як на суттєві недоліки звільнення, так і наявність причинно-наслідкового зв`язку зі звільненням «викривача», і саме тому зазначений правовий висновок Верховного Суду не може бути застосований до розгляду справи № 766/12802/19 та тлумачитись на користь позивача ОСОБА_1 .

Інших постанов Верховного Суду про правову позицію у справах про поновлення на роботі щодо ситуації, коли відбулась правомірна процедура звільнення й порушено права викривача - не існує, а тому є усі підстави для надання висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Судами взагалі не було проведено перевірку обставин, що можуть вказувати на наявність причинного зв`язку трудового спору з кримінальним провадженням, а також взагалі не встановлено наявність причинного зв`язку між повідомленням позивачем про можливі факти корупції та його звільненням. Контролюючими органами та судом першої інстанції доведено, що процедура ліквідації відділу не була порушена. Тому застосування імунітету, встановленого статтею 53 Закону, неможливе.

З метою раціоналізації, удосконалення освітнього процесу, а отже і необхідності змін у штатній структурі вищого навчального закладу, вченою радою (відповідно до повноважень, наданих Законом України «Про вищу освіту») прийнято рішення про ліквідацію такого структурного підрозділу як «експлуатаційно-технічний відділ» разом із 23,5 ставок штатних працівників. Про відсутність причинно-наслідкового зв`язку також свідчить і те, що ОСОБА_1 не просто звільнено з посади, а звільнено в процесі реорганізації шляхом ліквідації структурного підрозділу. Університет був зацікавлений в працевлаштуванні ОСОБА_1 , надавав 5 разів більше як 25 вакантних посад, які відповідали фаху та досвіду роботи, проте від усіх запропонованих посад ОСОБА_1 відмовився і саме тому його було звільнено відповідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Суди правильно оцінили процедуру ліквідації відділу та встановили, що процедуру звільнення позивача було дотримано. Тому позивачем не було доведено, а судом встановлено, що ліквідація експлуатаційно-технічного відділу університету перебуває у причинному зв`язку із діяльністю позивача, як можливого викривача корупції.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2022 року поновлено Херсонському державному університетові строк на касаційне оскарження; відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; суди попередніх інстанцій в оскаржених судових рішеннях порушили норми процесуального права).

УхвалоюВерховного Суду від 29 травня 2023 року направлено до Малиновського районного суду міста Одеси копії матеріалів касаційного провадження у справі для відновлення втраченого судового провадження.

09 серпня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2023 справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 з 04 вересня 2000 року працював у Херсонському державному університеті, на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку; з 25 жовтня 2002 року - на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку; з 28 листопада 2002 року - на посаді спеціаліста експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки та зв`язку; з 02 січня 2003 року - на посаді фахівця експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку; з 28 квітня 2003 року - на посаді завідувача кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку; з 01 березня 2004 року - на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу комп`ютерної техніки і зв`язку; з 03 жовтня 2011 року - на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу забезпечення інформаційно-комунікаційної інфраструктури; з 01 вересня 2016 року - на посаді завідувача комп`ютерного кабінету експлуатаційно-технічного відділу та з 02 липня 2018 року на посаді провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу.

Згідно з протоколом засідання вченої ради Херсонського державного університету від 21 лютого 2019 року № 7 за порядком денним про зміни в структурі Херсонського державного університету вирішили (одноголосно), зокрема: припинити діяльність експлуатаційно-технічного відділу - 31 травня 2019 року; попередити під особистий підпис співробітників експлуатаційно-технічного відділу про ліквідацію вказаного структурного підрозділу до 29 березня 2019 року; підготувати наказ про звільнення працівників експлуатаційно-технічного відділу до 31 травня 2019 року, з урахуванням процедури відповідно чинного законодавства попередньо отримавши погодження профспілкової організації співробітників Херсонського державного університету та письмово повідомити службу зайнятості.

Наказом в.о. ректора Херсонського державного університету від 21 лютого 2019 року № 150-Д «Про зміни структури Херсонського державного університету», на підставі рішення Вченої ради Херсонського державного університету (протокол від 21 лютого 2019 року № 7), з метою раціоналізації та удосконалення організації освітнього процесу університету, припинено діяльність експлуатаційно-технічного відділу - 31 травня 2019 року.

Наказом в.о. ректора Херсонського державного університету від 27 лютого 2019 року № 169-Д «Про внесення змін до штатного розпису (зміни структури Херсонського державного університету)», на підставі рішення Вченої ради Херсонського державного університету (протокол від 21 лютого 2019 року № 7) та наказу від 21 лютого 2019 року № 150-Д «Про зміни структури Херсонського державного університету», з 31 травня 2019 року внесено зміни до штатного розпису університету: переведено із загального до спеціального фонду підрозділ "Експлуатаційно-технічний відділ" у кількості 23,5 ставки; скорочено по спеціальному фонду підрозділ «Експлуатаційно-технічний відділ» у кількості 23,5 ставки. По спеціальному фонду скорочено підрозділ - експлуатаційно-технічний відділ у кількості 23,5 ставки та посади: начальник відділу - 1,0 ставка; заступник начальника - 1,0 ставка; провідний фахівець - 13,5 ставок; фахівець ІІ категорії 1,5 ставки; фахівець - 5,5 ставки; лаборант - 1,0 ставка.

Згідно з протоколом № 8 зборів первинної профспілкової організації від 05 березня 2019 року, за результатами розгляду подання в.о. ректора Херсонського державного університету від 28 лютого 2019 року прийнято рішення погодитись з рішенням вченої ради щодо звільнення працівників експлуатаційно-технічного відділу, проведення консультацій, узгодження строків, вироблення заходів, спрямованих на пом`якшення несприятливих наслідків звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією відділу, дотримуючи вимог соціального захисту працівників та співробітникам, які відносяться до категорії соціально-незахищених людей запропонувати робочі місця, які наявні в університеті.

Протоколом засідання робочої комісії з контролю за виконанням умов Колективного договору Херсонського державного університету від 19 березня 2019 року ухвалено (одноголосно): серед 16 штатних працівників за основним місцем роботи та одного працівника за сумісництвом експлуатаційно-технічного відділу вважати особою, відносно якої встановлено обмеження на звільнення, провідного фахівця вказаного відділу ОСОБА_2 , яка є одинокою матір`ю, що виховує дитину віком до 14 років; відділу кадрів вивчити питання та до 22 березня 2019 року в.о. ректора університету надати список вакантних посад відповідного рівня, які можуть бути запропоновані працівникам, що підлягають звільненню у зв`язку з припиненням діяльності експлуатаційно-технічного відділу. Посади пропонувати з урахуванням фаху і досвіду роботи зазначених працівників.

Наказом в.о. ректора університету № 155-к від 22 березня 2019 року попереджено працівників експлуатаційно-технічного відділу про наступне звільнення, зокрема ОСОБА_1 , про наступне звільнення 31 травня 2019 року з 0,5 ставки провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу за сумісництвом у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу. З наказом він ознайомлений, про що свідчить його підпис.

ОСОБА_1 25 березня 2019 року одержав повідомлення про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі пункту першого статті40 КЗпП України 31 травня 2019 року, у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу експлуатаційно-технічний відділ.

Із витягу з протоколу № 10 зборів первинної профспілкової організації від 10 травня 2019 року вбачається, що члени профспілкового комітету ухвалили: на підставі подання в.о. ректора Херсонського державного університету від 25 квітня 2019 року погодитися із розірванням трудового договору з провідним фахівцем експлуатаційно-технічного відділу ОСОБА_1 у разі його відмови від запропонованих вакансій в університеті до 31 травня 2019 року.

Із копій листів ознайомлення з вакантними посадами вбачається, що ОСОБА_1 або відмовився від запропонованих йому посад, або зазначив, що розглядає їх, але остаточно не подав заяву.

Наказом Херсонського державного університету від 29 травня 2019 року №266-к ОСОБА_1 , який працював на 0,5 ставки провідного фахівця експлуатаційно-технічного відділу за сумісництвом, звільнено з роботи 31 травня 2019 року у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу «Експлуатаційно-технічний відділ» і відмовою від переведення на іншу роботу, згідно пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги згідно статті 44 КЗпП України. Підстава: пункт 3.3 наказу від 21 лютого 2019 № 150-Д «Про зміни структури Херсонського державного університету», пункт 2 наказу від 27 лютого 2019 № 169-Д «Про внесення змін до штатного розпису (зміни структури Херсонського державного університету)», список пропонованих вільних вакансій від 11 квітня 2019 року, 19 квітня 2019 року, 14 травня 2019 року, 21 травня 2019 року, згода первинної профспілкової організації (протокол № 10 від 10 травня 2019 року).

Згідно листа прокуратури Херсонської області від 26 квітня 2019 року

№ 04/2/2-112-19 на адресу позивача, СВ Дніпровського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002485 за заявою ОСОБА_1 за фактом можливого привласнення бюджетних коштів службовими особами Херсонського державного університету з правовою кваліфікацією за частиною другою статті 191 КК України.

Із листа НАЗК на адресу ОСОБА_1 вбачається, що НАЗК розглядає його звернення від 09 березня 2019 року щодо перевірки можливого порушення його трудових прав як викривача. Повідомлено, що НАЗК в межах компетенції здійснює перевірку інформації викладеної у його зверненні. Після отримання та опрацювання відповідей на запити, за наявності підстав, будуть вжиті відповідні заходи.

Позиція Верховного Суду

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (статті 2-1 КЗпП України - тут і далі в редакції, чинній на момент звільнення позивача).

Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається (частина друга статті 22 КЗпП України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 53 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) особа, яка надає допомогу в запобіганні і протидії корупції (викривач), - особа, яка за наявності обґрунтованого переконання, що інформація є достовірною, повідомляє про порушення вимог цього Закону іншою особою. Особи, які надають допомогу в запобіганні і протидії корупції, перебувають під захистом держави. За наявності загрози життю, житлу, здоров`ю та майну осіб, які надають допомогу в запобіганні і протидії корупції, або їх близьких осіб, у зв`язку із здійсненим повідомленням про порушення вимог цього Закону, правоохоронними органами до них можуть бути застосовані правові, організаційно-технічні та інші спрямовані на захист від протиправних посягань заходи, передбачені Законом України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві». Особа або член її сім`ї не може бути звільнена чи примушена до звільнення, притягнута до дисциплінарної відповідальності чи піддана з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог цього Закону іншою особою.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року у справі № 815/2074/18 зроблено висновок, що «з моменту набуття особою статусу викривача, останній здобуває певний імунітет, суть якого розкрито в частині третій статті 53 Закону України «Про запобігання корупції». Так, відповідно до положень зазначеної норми особа або член її сім`ї не може бути звільнена чи примушена до звільнення, притягнута до дисциплінарної відповідальності чи піддана з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог цього Закону іншою особою. Водночас такий імунітет (пункт 94 цієї постанови) не є абсолютним та має певні межі. В першу чергу, повинен бути наявним зв`язок між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Наступною обставиною, що свідчить про наявність у викривача імунітету, є те, що ним повинно бути повідомлено про порушення саме Закону України «Про запобігання корупції», а не іншого закону і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлені ним заборони і обмеження. Ще одним обов`язковим елементом, за наявності якого особа отримує імунітет викривача, є застосування до нього, негативних заходів впливу, перелік яких не є вичерпним. Під негативним заходом впливу може розумітись також і позбавлення або обмеження певного права викривача в порівнянні з іншими працівниками. Наприклад, відмова йому в наданні відпустки в іншому місяці, ніж це передбачено графіком відпусток, в той час як іншим працівникам в такому праві відмовлено не було. Про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою може свідчити, зокрема, але не виключно такі обставини: певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків, а не навпаки); наближеність в часі цих подій (застосування негативних наслідків до викривача відбулось незадовго після повідомлення ним про факти корупції); наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких ним повідомлено. Перевірка наявності чи відсутності наведених обставин дасть змогу стверджувати про відсутність чи наявність причинного зв`язку між виданням спірних наказів із діяльністю позивача, як викривача».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2022 року у справі № 756/8833/18 (провадження № 61-8230св22) зроблено висновок, що «відповідно до Закону особа набуває статусу викривача з моменту, коли вона здійснила всі залежні від неї дії для повідомлення компетентного органу про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Саме з моменту набуття особою статусу викривача, на таку особу поширюються положення статті 53 Закону України «Про запобігання корупції», тобто особа набуває імунітет від негативних заходів впливу. Водночас, такий імунітет не є абсолютним і має певні межі, враховуючи його правове спрямування. Серед обставин, які є підставою для набуття імунітету викривача, потрібно виділити такі: особою здійснено повідомлення про порушення саме Закону України «Про запобігання корупції», а не іншого закону, і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлених ним заборон і обмежень. Іншим обов`язковим елементом, за наявності якого особа набуває імунітет викривача, є застосування до нього негативних заходів впливу, перелік яких не є вичерпним. І третьою обставиною, яка необхідна для набуття передбаченого законом імунітету викривача, є наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою може свідчити, зокрема, але не виключно, такі обставини: певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків); наближеність в часі цих подій (застосування негативних наслідків до викривача відбулося незадовго після повідомлення ним про факти корупції); наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; відсутність в минулому (до моменту повідомлення) обґрунтованих претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких ним повідомлено. Перевірка наявності чи відсутності наведених обставин дає змогу стверджувати про відсутність чи наявність причинного зв`язку між виданням оспорюваного наказу про звільнення із діяльністю позивача як викривача».

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини перша, друга статті 367 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

обґрунтовуючи зв`язок свого звільнення зі статусом викривача позивач, зокрема вказував, що під час роботи в ХДУ він дізнався, що у структурних підрозділах університету рахуються в якості найманих працівників особи, яких він ніколи не бачив на роботі, а тому він прийняв рішення повідомити правоохоронні органи про такі корупційні правопорушення. 31 серпня 2018 року він подав заяву до поліції, яка була внесена до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 191 КК України за фактом можливого привласнення бюджетних коштів службовими особами університету, кримінальне провадження перебувало у провадженні Дніпровського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області, восени 2018 року слідчий у справі приходив до ХДУ відбирав пояснення у керівництва та окремих працівників і який повідомив особам, яких опитував, що ОСОБА_1 написав заяву про вчинення корупційного злочину, а свідками у справі є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (які також підпали під скорочення штату). У зв`язку з цим відносини у нього з керівництвом погіршились та в січні 2019 року щодо нього юрист ХДУ намагався оформити догану. 21 лютого 2019 року на засіданні вченої ради ХДУ ухвалено рішення про зміни в структурі університету і саме щодо припинення діяльності експлуатаційно-технічного відділу, а в проміжок часу від засідання вченої ради відповідача до вручення працівникам експлуатаційно-технічного відділу попередження про звільнення, керівника відділу та заступника керівника відділу було переведено в інший структурний підрозділ ХДУ, аби вони уникли процедури пов`язаної із скороченням штату;

суди дослідили наявні у справі докази, встановили, що позивач набув 31 серпня 2018 року статусу викривача у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» і здобув відповідний імунітет, та з урахуванням специфіки спірних правовідносин зробили висновок про наявність зв`язку між звільненням позивача та поданням ним 31 серпня 2018 року заяви до правоохоронних органів про корупційне кримінальне правопорушенняв діях службових осіб університету.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального або з порушенням норм процесуального права і зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Херсонського державного університету залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 07 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук