Провадження № 6/357/62/23
У Х В А Л А

іменем України

25 липня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О.І.,

за участю секретаря судового засідання Мартиненко Є.Є.

представника заявника Сиротюк Р.В.,

представника стягувача Любченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 2 в м. Біла Церква заяву адвоката Фоменко Дениса Станіславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2023 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява адвоката Фоменко Дениса Станіславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про визнання судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-н/357/1638/18 від 03.10.2018 року у справі № 357/10738/18 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначив, що судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-н/357/1638/18 від 03.10.2018 року у справі № 357/10738/18 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, починаючи з 14.09.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Про існування вищевказаного судового наказу ОСОБА_1 довідався 27.02.2023 року з додатку «Дія», після відкриття ( 11.01.2023 року ) виконавчого провадження ВП № 70671904 з виконання судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-н/357/1638/18 від 03.10.2018 року, вчинення виконавчих дій щодо розшуку та накладення арешту на майно боржника, тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, праві полювання та користування зброєю, тощо.

29.03.2023 року представником боржника було подано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву про перегляд судового наказу № 2-н/357/1638/18 від 03.10.2018 року у справі № 357/10738/18 за нововиявленими обставинами, яка була обґрунтована тим, що ОСОБА_1 фактично проживав разом із дітьми та дружиною однією сім`єю, діти перебували на його утриманні, тому у матері не було права звертатися до суду із заявою про стягнення аліментів на дітей.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.05.2023 року у справі № 357/10738/18 відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд судового наказу № 2-н/357/1638/18 від 03.10.2018 року за нововиявленими обставинами, в зв`язку з тим, що обставини, на які посилався заявник, не є нововиявленими обставинами, тому підстав для скасування судового наказу не вбачається.

Обставини щодо фактичного проживання батька разом із дітьми та перебування дітей на його утриманні не є нововиявленими обставинами, проте свідчать про наявність підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 1 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України).

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

З 2012 року та станом на дату подачі ОСОБА_2 (вересень 2018 року) заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру від 20.09.2018 року та витягом з реєстру територіальної громади від 29.05.2023 року.

Вищевказана квартира АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (1/2 частка) та ОСОБА_1 (1/2 частка), що підтверджується Договором купівлі- продажу від 21.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Поліщуком А.О., зареєстровано в реєстрі за № 1399.

До заяви про видачу судового наказу, ОСОБА_2 надала Довідку про місце проживання та склад сім`ї, виданої Управлінням адміністративних послуг БМР Київської області від 14.09.2018 року, з якої вбачалося, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані члени сім`ї: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (чоловік), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син).

Згідно довідки про фактичне місце проживання, виданої 27.03.2023 року головою ОСББ «Славіна 34», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 . Протягом 2018 року ОСОБА_1 фактично проживав і знаходився за вказаною адресою. Мешканці вищевказаної квартири виїхали з неї у 2022 році, після початку військової агресії Російської Федерації проти України.

Станом на дату подачі заяви про видачу судового наказу, питання щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю окремо від батька, уповноваженими органами опіки та піклування або суду не вирішувалось, відповідних рішень не приймалось.

Обставини, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на дату подачі матір`ю ОСОБА_2 заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, фактично проживали разом із батьком ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , та перебували на його утриманні, підтверджуються протоколами опитування свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Оскільки діти фактично проживали разом з батьками і перебували на їх утриманні, беручі до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, відтак мати не мала права звертатися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з батька.

Отже із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів може звернутись лише той із батьків разом з яким проживає дитина.

З огляду на факт проживання дітей разом із батьком та перебування на його утриманні, враховуючи висновок Верховного Суду в постанові від 22.11.2022 у справі № 188/1029/19 вбачається, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти, беручи до уваги, що питання про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю ні уповноваженим органом опіки та піклування, ні судом, станом на дату подачі заяви про видачу судового наказу, не вирішувалось, тому ОСОБА_2 не мала права звертатись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дітей.

Вважає, що вірним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 , в даному випадку є визнання таким, що не підлягає виконанню повністю судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-н/357/1638/18 від 03.10.2018 у справі № 357/10738/18.

Просив визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-н/357/1638/18 від 03.10.2018 у справі № 357/10738/18, яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, починаючи з 14.09.2018 і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, подана заява була зареєстрована в Єдиній автоматизованій системі документообігу Білоцерківського міськрайонного суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16 червня 2023 року, головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І.

Заява з матеріалами цивільної справи № 357/10738/18 провадження № 2-н/357/1638/18 були отримані суддею 20 червня 2023 року, відповідно до контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих канцелярією для розгляду судді.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (ст. 446 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Ухвалою судді від 21 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню прийнято до розгляду та призначено судовий розгляд на 03 липня 2023 року о 16 год. 00 хв.

03 липня 2023 року розгляд справи було відкладено на 25.07.2023 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне сповіщення заінтересованої особи по справі, яка є стягувачем за судовим наказом.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Сиротюк Р.В. заяву підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в ній та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи, стягувача ОСОБА_2 адвокат Любченко Н. Ю. в судовому засіданні заперечувала проти заяви ОСОБА_1 , просила залишити її без задоволення. Звертала увагу на те, що заявник отримав судовий наказ ще у 2018 році, а до суду з вказаною заявою звернувся лише у 2023 році.

Суд, вислухавши пояснення представник заявника, представника стягувача, дослідивши матеріали цивільної справи № 357/10738/18, провадження № 2-н/357/1638/18, вивчивши заяву з додатками, вважає, що заява адвоката Фоменко Дениса Станіславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 2).

Судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року у справі № 357/10738/18 провадження № 2-н/357/1638/18 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Сімферополь, АР Крим, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Біла Церква Київської області, РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку /доходу/, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, починаючи з 14.09.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Сімферополь, АР Крим, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь держави судовий збір в розмірі 176 грн. 20 коп. (а.с. 13).

Судовий наказ з додатками боржник ОСОБА_1 отримав 16 жовтня 2018 року, що підтверджується його особистим підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 15).

Відповідно до частини першої, сьомої, восьмої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, в нормовані Розділом VІ ЦПК України.

В силу ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

За загальним правилом, рішення суду виконують після набрання ним законної сили.

Особа може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, виконання судових рішень це підсумковий етап у процесі реалізації захисту цивільних прав. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого щодо тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї визнаноУкраїною як учасницею цієї Конвенції, вказує на те, що в розумний строк розгляду справи включається період від надходження до суду заяви до закінчення виконання рішення суду.

Разом із тим статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для цього зазначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України, а саме: суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Системний аналіз діючого законодавства передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.

Правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежено переліком обставин, а пов`язується з наявністю самого обов`язку. Подібні за змістом висновки викладено у постановах ВС від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 14.06.20218 у справі № 914/4134/15, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Обгрунтовучи підстави для визнання судового наказу від 03.10.2018 року, виданого у цивільній справі № 357/10738/18, провадження № 2-н/357/1638/18 таким, що не підлягає виконанню, представник заявника - адвокат Фоменко Д.А. посилається на те, що із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів може звертатись лише той з батьків з ким разом проживає дитина, а на час винесення зазначеного судового наказу боржник ОСОБА_1 проживав разом зі стягувачем ОСОБА_2 та їх спільними дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за однією адресою: АДРЕСА_1 , а тому діти перебували на його утриманні.

На підтвердження зазначеного надав довідку з ОСББ «Славіна» від 27.03.2023 року про фактичне місце проживання боржника, а також письмові протоколи опитувань сусідів та знайомих подружжя від 27.03.2023 року, складені адвокатом згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Однак, суд не може погодитися із зазначеним.

Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Верховний Суд у постанові ВС від 4 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зазначив, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того чи перебувають батьки у шлюбі чи ні, чи живуть вони разом чи окремо.

Отже, спільне проживання боржника ОСОБА_1 зі стягувачем ОСОБА_2 та їх спільними дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час винесення судового наказу, за однією адресою: АДРЕСА_1 , жодним чином не свідчить про те, що діти перебували на утриманні боржника.

При цьому, судом з`ясовано, що питання про визначення місця проживання дітей сторін ні уповноваженим органом опіки та піклування, ні судом, станом на дату подачі заяви про видачу судового наказу, не вирішувалось.

З огляду на викладене, представником заявника не наведено жодного належного доказу того, що в останнього відсутній обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей.

Враховуючи викладене, а також той факт, що боржнику з 2018 року відомо про стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітніх дітей, враховуючи принцип правової визначеності, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, а тому відмовляє в її задоволенні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 260, 261, 268, 353, 432, 446 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви адвоката Фоменко Дениса Станіславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Повний текст ухвали виготовлено 25.07.2023 року.

Суддя О. І. Орєхов