КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Окрема думка судді Лапчевської О.Ф.
номер провадження 22-ц/824/2860/2023
Київським апеляційним судом у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - суддіМоствоої Г.І.
суддівБерезовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.
ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Галатенка Євгенія Євгенійовича задоволено. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року в частині задоволення позову Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання вчинити дії, - скасовано з ухваленням нового судового рішення. Відмовлено у задоволенні позову Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання вчинити дії.
З таким висновком не можу погодитись та висловлюю щодо постанови окрему думку у відповідності до ст. 35 ЦПК України, з таких підстав.
Київська міська рада звернулася до Подільського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, в якому просить, з урахуванням уточнення позовних вимог:
2) зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 22,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан;
Суд першої інстанції позов Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни, третя особа: Гаражний кооператив «Вікторія», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання вчинити дії - задовольнив частково.
Зобов`язав ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 22,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.
Позовні вимоги до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Наталії Михайлівни - залишив без задоволення.
Апеляційний суд, скасовуючи рішення, виходив з того, що з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на гараж позивач звернувся до суду 20 листопада 2020 року (а.с. 32 т. 1).
Вказані вимоги були заявлені відповідно до положень редакції статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції станом до 16 січня 2020 року.
При цьому, суд першої інстанції помилково не звернув уваги на те, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як визнання протиправним рішення державного реєстратора, - закон не передбачав, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону №1952 викладено у новій редакції.
Отже, за змістом цієї правової норми станом на 20 листопада 2020 року виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Таким чином, до їх переліку не належить судове рішення про визнання протиправним рішення державного реєстратора.
Отже, починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19 та від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19 та від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 (провадження № 61-7648св20).
З огляду на встановлене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення в частині задоволення позову про визнання протиправним рішення державного реєстратора підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з неправильно обраним способом захисту порушеного права.
Водночас, зауважую, що відповідно до позовних вимог, позивач просив не тільки визнати оскаржене рішення протиправним, а вимога також заявлена про скасування рішення приватного нотаріуса /т. 1 а.с. 13/, отже, апеляційний суд мав би погодитись з рішенням суду першої інстанції саме в частині скасування рішення і відмовити в частині визнання його протиправним, скасувавши рішення суду першої інстанції лише в цій частині, з наведених вище підстав.
Перевіряючи законність рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. про державну реєстрацію прав, апеляційним судом становлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. не було виконано приписи пункту 3 частини 3 статті 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», якою встановлено обов`язок державного реєстратора здійснити запит до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, з метою отримання інформації (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідної для такої реєстрації.
Отже, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 липня 2017 року № 35999011 підлягає скасуванню з цієї підстави.
Однак, апеляційний суд вказуває на те, що позивачем заявлено дві позовні вимоги, перша з яких є скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності від 05 липня 2017 року.
При цьому, позовна вимога про зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку є похідною від позовної вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальний строк позовної давності відповідно до статті 257 ЦК України становить три роки.
Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Колегія апеляційного суду відхилила доводи Київської міської ради про те, що позивач дізнався про оскаржуване рішення державного реєстратора від 05 липня 2017 року лише у 2019 році з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та вказала, що позивачу було відомо про відведення земельної ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва - гаражному автокооперативу «Вікторія» за адресою АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.
Суд першої інстанції вірно зазначав стосовно того, що однією із позовних вимог у даній справі є вимога позивача зобов`язати відповідача ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 22,1 кв. м на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан, тобто, заявлений позов Київської міської ради, як власника земельної власника до відповідача про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном, а саме земельною ділянкою, є по суті своїй негаторним.
Слід також наголосити на тому, що таке зобов`язання не буде становити непропорційності або надмірності у позбавленні прав ОСОБА_1 , оскільки спірна земельна ділянка, на якій був збудований гараж, не була відведена відповідачу ОСОБА_1 відповідно до порядку, встановленим законом для будівництва таких об`єктів нерухомого майна, отже він як власник відповідного об`єкту будівництва не може на законних підставах набути права власності на нього в силу приписів частини першої, другої статті 376 ЦК України.
Суддя Лапчевська О.Ф.