КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7793/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Кулікової С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Цимейко Ганни Олегівни - представниці ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду іззазначенимпозовом, який обгрунтовувала тим, що сторони мають малолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що відповідач надає кошти на утримання синів, однак домовленості щодо розміру аліментів сторонами не досягнуто. При цьому позивачка посилалася на те, що аліменти в заявленому розмірі необхідні для належного забезпечення дітей харчуванням, одягом, взуттям, оплатою лікування, а тому просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн, щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Ухвалою суду від 16.02.2022 року поновлено відповідачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2018 року. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2018 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судове засідання.

11.07.2022 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшли письмові пояснення від представника позивача в яких зазначено, що відповідач не надав доказів перебування на його утриманні повнолітньої дочки та непрацездатних батьків, а наявні в нього витрати перевищують його заробіток, що свідчить про його ухилення від утриманні спільних з позивачем дітей на належному рівні.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.08.2022 року витребувано від Головного управління Державної Податкової служби у м. Києві інформацію про доходи ОСОБА_1 за період від 01.07.2018 року до 11.07.2022 року від АТ КБ «ПриватБанк» відомості про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «Приват Банк» ІВАN: НОМЕР_1 за період від 01.07.2018 року до 11.07.2022 року та відомості про рух коштів по поточному рахунку ФОП ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «Приват Банк» ІВАN: НОМЕР_2 за період від 01.07.2018 року до 31.12.2020 року та від 30.09.2021 року до 11.07.2022 року.

23 вересня 2022 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає позовні вимоги частково. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у розмірі 2 000 грн на кожну дитину. Посилається на те, що він має від першого шлюбу двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Повнолітня дочка ОСОБА_5 у 2021 році закінчила вищий навчальний заклад. Протягом всього часу і до сьогодні відповідач добровільно надавав аліменти на утримання обох дочок своїй колишній дружині ОСОБА_7 у розмірі від 5 000 грн до 12 000 грн. На сьогодні відповідач перебуває в шлюбі з ОСОБА_8 , яка має двох дітей від першого шлюбу - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Діти проживають разом з відповідачем та його дружиною, а відтак частково перебувають на його утриманні. Батьки відповідача - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є пенсіонерами. Мати відповідача отримує пенсію в розмірі 2 759 грн., а батько -4 449 грн. Крім того, батьки відповідача є інвалідами 2 групи і потребують постійних витрат на лікування, які несе відповідач. Так, мати відповідача у 2017 та 2018 роках проходила лікування у стаціонарі, оскільки була донором нирки для свого сина ОСОБА_12 , який є рідним братом відповідача. Вказані операції та лікування проводились також за рахунок відповідача. Таким чином, на сьогодні, крім спільних з позивачем дітей, на утриманні відповідача перебуває неповнолітня дочка від першого шлюбу та його батьки, а до літа 2021 року він також утримував старшу дочку від першого шлюбу. Просила врахувати, що ОСОБА_1 має боргові зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2018 року та до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2018 року та до повноліття дитини.

В апеляційній скарзі адвоката Цимейко Г.О. - представниці ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги частково - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 25 липня 2018 року та до повноліття дитини.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 25 липня 2018 року та до повноліття дитини.

В обґрунтування скарги вказує, що 26.01.2023 року суд, обмеживши право відповідача брати участь в засіданні та захищати свої права, прийняв рішення самостійно, чим порушив частину 3 статті 211 ЦПК, а також статтю 7 та 43 ЦПК.

Вказує, що суд першої інстанції, вважаючи обґрунтованими позовні вимоги позивачки про стягнення 10 000 грн аліментів на двох дітей, незаконно та безпідставно включив витрати на лікування, навчання, тощо до аліментів. Хоча це є додатковими витратами на дітей та позивачка має право позиватись про стягнення таких платежів лише шляхом подання окремого позову.Просить врахувати, що дохід позивачки, на утриманні якої перебувають двоє дітей, також має враховуватись, оскільки на утриманні відповідача перебувають діти від першого шлюбу, його непрацездатні батьки та діти його теперішньої дружини.

Звертає увагу на положення СК та ЦПК у зв`язку з тим, що відповідач є ФОПом на спрощеній системі оподаткування, його дохід є мінливим, залежить від багатьох факторів та не може бути розрахований точно у зв`язку з особливостями ведення бухгалтерського та податкового обліку.

При ухваленні рішення, просить суд врахувати наступні обставини.

1) Відповідач має від першого шлюбу двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Повнолітня дочка ОСОБА_5 у 2021 року закінчила Професійний Технічний Навчальний Заклад.

Протягом всього часу і до сьогодні відповідач сплачував аліменти на утримання спочатку обох дочок, а потім молодшої своїй колишній дружині ОСОБА_7 .

Сума аліментів була деколи більшою у зв`язку з тим, що на навчання старшої доньки виникали додаткові витрати (транспортні витрати, харчування, додаткові заняття для вступу та складання іспитів).

2) На сьогодні відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 , яка має двох дітей від першого шлюбу - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не додано доказів того, що дочки його дружини перебувають на його утриманні, але вважає, що факт того, що діти проживають з відповідачем, потребують харчування та догляду, сам по собі означає, що це потребує коштів.

3) Батьки відповідача - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є пенсіонерами.

Відповідно до довідок Пенсійного фонду України, які наявні в матеріалах справи, мати відповідача отримує пенсію у розмірі 2 759 грн, а батько - 4 449 грн.

Крім того, батьки відповідача є інвалідами 2 групи і потребують постійних витрат на медичну допомогу, які несе відповідач.

Так, мати відповідача у 2017 та 2018 роках проходила лікування у стаціонарі. Вона була донором нирки для свого сина ОСОБА_12 , який є рідним братом відповідача. Вказані операція та лікування проводились також за рахунок відповідача. На сьогодні відповідач фінансово забезпечує своїх батьків.

У матеріалах справи наявні всі докази - пенсійні посвідчення, довідка про доходи батьків, медичні документи та розписки про отримання коштів.

Звертає увагу, що оскільки ні батьки, ні перша дружина не подавали позов про стягнення аліментів, то всі кошти надаються відповідачем добровільно. До суду першої інстанції надані деякі розписки про отримання коштів, але зрозуміло, що кожного разу при переведенні грошей відповідач не бере розписки.

Таким чином, на сьогодні на утриманні відповідача перебуває неповнолітня дочка від першого шлюбу та його батьки. А до літа 2021 року також перебувала друга дочка відповідача від першого шлюбу.

Вказує, що справа, що наразі перебуває в суді, розглядалась з 2018 року. За 5 років багато змінилось. До відзиву додавались податкові декларації платника єдиного податку - ФОП за 2018-2021 роки та виписки по рахунках. Відповідно до вказаних документів: у 2018 році загальна сума коштів, що зайшла на рахунок відповідача як ФОПа, склала 84 020 грн, що навіть без вирахування витрат на місяць складає 7 001 грн., у 2019 році - 439 499 грн. При цьому, загальна сума безготівкових платежів та податків склали 228 713 грн. 39 коп. Тобто, сумарний дохід на місяць складав 17 565 грн. 47 коп. (і це без вирахування оплат, що відбувались за готівкові кошти). У 2020-2021 роках сукупний дохід значно виріс в порівнянні з 2018-2019 роками. Однак, як зазначалось у відзиві, оскільки відповідач є платником податку 2 групи та сплачує податок у фіксованій сумі, вирахувати точну суму чистого доходу немає можливості.

Зазначає, що ситуація кардинально погіршилась у 2022 році. Так, у грудні 2022 року на рахунок відповідача як ФОПа зайшло 26911,63 грн., в тому числі 24231,63 грн. від продажу валюти (кошти, отримані від замовника з-за кордону, які конвертовані в гривню для закупки сировини та виробництва товару на продаж), решта - оплата клієнтів. У листопаді 2022 року на рахунок зайшло 38570,60 грн., в тому числі 14620 грн та 18870 грн від продажу валюти, решта оплати клієнтів. А витрати за листопад склали - 41 403,11 грн.

Вказане підтверджує, що у 2022 році доходи відповідача, як ФОПа, дуже впали, а в деяких місяцях відповідач не отримує доходу зовсім.

Крім того, просить врахувати, що відповідач у листопаді 2022 року звільнений з лав ЗСУ, а отже не отримує доходу як військовий.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказує, що закон не ставить у залежність заявлений стягувачем розмір аліментів від доходу самого стягувача. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Окрім цього, слід відмітити, що представником позивача було долучено до матеріалів справи копію трудової книжки позивачки та довідку про відсутність доходу, з яких вбачається, що 04.11.2022 року позивачку було звільнено із займаної посади, яку вона обіймала в ПАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» і, станом на момент розгляду даної справи позивачка не працює та не має постійного доходу.

Таким чином, не ґрунтуються на нормах закону посилання відповідача на те, що судом при визначенні розміру аліментів безпідставно не взято до уваги та не витребувано інформацію про доходи позивача.

Згідно наданих відповідачем свідоцтв про народження дітей він має, окрім 2 дітей від позивачки, ще 2 двох дітей від шлюбу з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стаття 180 СК України говорить про те, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тобто, до 18 років.

Старша донька відповідача - ОСОБА_5 є повнолітньою особою.

Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували утримання ним старшої повнолітньої доньки з підстав, передбачених ст.198 СК України.

В свою чергу, відповідачем надано суду розписки ОСОБА_7 про отримання нею від відповідача аліментів: за січень місяць 2021 року в сумі 6 234,26 грн. (розписка від 07.02.2021 року), за лютий 2021 року в сумі 5 055 грн (розписка від 07.03.2021 року), за березень 2021 року в сумі 8 050 грн (розписка від 18.04.2021 року), за квітень 2021 року в сумі 6 400 грн (розписка від 30.04.2021 року), за травень 2021 року в сумі 5 400 грн (розписка від 30.05.2021 року), зa червень 2021 року в сумі 12 700 грн (розписка від 24.07.2021 року), за липень 2021 року в сумі 7 400 грн (розписка від 28.08.2021 року), за серпень 2021 року в сумі 8 200 грн (розписка від 26.09.2021 року).

Отже, оскільки відповідачем не надано доказів того, що він продовжує утримувати повнолітню доньку від шлюбу з ОСОБА_7 , можна прийти до висновку, що кошти, які він сплатив ОСОБА_7 в якості аліментів в 2021 році, були сплачені на утримання їх неповнолітньої доньки - ОСОБА_6 .

В свою чергу, враховуючи баланс інтересів дитини, заявлений позивачем розмір аліментів відповідає встановленому ст.2 Конвенції ООН про права дитини принципу рівності прав дітей.

Що стосується посилань відповідача на те, що розмір аліментів має бути зменшений з огляду на те, що на його утриманні перебувають 2 непрацездатних батьків.

Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в статті 51 Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків чинним законодавством не пов`язується з працездатністю дітей і їх можливістю надавати батькам матеріальну допомогу та виникає на підставі сукупності наступних умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька (тобто вони є особами, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або особами з інвалідністю); потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Обов`язок утримувати батьків включає: сплату аліментів; участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Отже, сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримання матеріальної допомоги від дітей.

В свою чергу, факт перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа має вирішити у декілька способів: по-перше, особа має право звернутися до органів та організацій за отриманням Довідки про підтвердження факту перебування особи на утриманні; по-друге, подати заяву до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що він має двох пенсійного віку батьків, які отримують пенсію.

Проте, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт перебування на його утриманні непрацездатних батьків, а також те, що його батьки потребують такої допомоги.

З виписок із медичних карток батьків відповідача вбачається, що батьки проживають за адресою: АДРЕСА_1 , в той час як відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тобто окремо від батьків.

Відповідачем не надано доказів того, що він сплачує будь-які кошти на утримання своїх батьків, або що з нього здійснюються такі стягнення.

Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що обов`язок по утриманню дітей покладено на їхніх батьків.

Таким чином, обов`язок по утриманню дітей теперішньої дружини відповідача - ОСОБА_8 від іншого шлюбу лежить та останній та батькові її дітей, а не на відповідачеві. Останнім не надано доказів, що він є законним опікуном дітей ОСОБА_8 від попереднього шлюбу.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що судом не взято до уваги те, що СК визначає певні особливості стягнення аліментів з ФОПів.

Проте, такі доводи не ґрунтуються на матеріалах справи та не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За статтею 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Отже, спосіб стягнення аліментів визначає той із батьків, з яким проживає дитина.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, а не в частині від доходу відповідача, а тому обчислення заборгованості за аліментами платника аліментів, який є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, не входить в предмет доказування по даній справі.

Згідно з ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, саме той факт, що відповідач є ФОПом та має мінливий дохід було зумовлено те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

Крім цього, слід відмітити, що суди при вирішенні спорів про стягнення аліментів також враховують приховані доходи платника аліментів при визначенні їх розміру і це має відбуватися шляхом врахування витрат, здійснених платником аліментів. Саме за цим показником має визначатися розмір аліментів. Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично, а до уваги належить брати рівень життя платника аліментів, який слід оцінювати непрямими методами (зокрема, за його витратами та наявністю певного майна).

Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу, але також враховувати фінансування витрат такого з батьків, наявність у нього рухомого і нерухомого майна, його можливість надавати утримання дитині.

Із наданої відповідачем декларації платника єдиного податку ФОП за 2020 рік вбачається, що останній в 2020 році заробив 1 996 424 грн. 29 коп. Тобто, якщо цю суму розділити на 12 місяців, то в середньому це буде 166 368 грн. 70 коп. в місяць.

Декларацію платника єдиного податку ФОП за 2021 рік відповідачем не надано.

Згідно наданої відповідачем заключної виписки по поточному рахунку НОМЕР_3 в АТ КБ «Приват Банк» за період від 01.01.2021 року до 29.09.2021 року вбачається, що за вісім місяців відповідачем здійснено витрат на суму 1 406 054 грн. 33 коп.

При цьому, згідно вказаної виписки відповідач здійснив переказ та обмін зі свого рахунку IBAN: НОМЕР_1 в євро, відкритого в АТ КБ «Приват Банк» на свій поточний рахунок IBAN: НОМЕР_2 в гривні, відкритий в АТ КБ «Приват Банк», коштів в сумі 38 331 євро за період від 01.01.2021 року до 29.09.2021 року, джерело походження яких невідоме.

З наведеного вбачається, що у відповідача наявні витрати, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких відповідачем не доведено джерело походження коштів для їх оплати, а також наявні кошти, джерело походження яких невідоме.

Наведене свідчить, що посилання відповідача на недостатність коштів для сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка забезпечує лікуванням дітей, в разі потреби, займається їх вихованням та розвитком, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а домовленості між сторонами щодо розміру аліментів не досягнуто та вважав за необхідне, на підставі ст. 184 СК України визначити їх у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення від 25.07.2018 року та до повноліття дітей.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що сторони мають малолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони проживають окремо, діти проживають разом з матір`ю, що не заперечувалося відповідачем.

Відповідач має на утриманні малолітню дочку від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено, що відповідач перебуває в шлюбі з ОСОБА_8 , яка має двох дітей від попереднього шлюбу - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Батьки відповідача - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є пенсіонерами, мати відповідача є інвалідом другої гупи, отримує пенсію в розмірі 2 759 грн, а батько - 4 449 грн.

Позивачка працювала на посаді заступника керівника департаменту по роботі з персоналом в ПАТ «Видобувна компанія «Укрнафтобуріння» до 04.11.2022 року та була звільнена за угодою сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, який здійснює свою діяльність за спрощеною системою оподаткування.

Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Під час розгляду спору сторонами не спростовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між ними не досягнуто. Пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості і щодо способів виконання кожним із них обов`язку утримувати дітей.

Виходячи з наведеного, беручи уваги те, що діти сторін проживають разом з позивачкою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вірно вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини покладається на обох батьків, а не на будь-кого одного з них.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За ч.1 ст.27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача незалежно від характеру доходу платника та способу його одержання.

Звертаючись до суду, позивачка просила стягнути на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 5000 грн на кожну дитину, мотивуючи це тим, що щомісячно нею на їх утримання витрачається 20 000 грн, а відповідач у справі є платоспроможним і може сплачувати визначену нею суму грошових коштів.

Відповідач частково заперечуючи проти розміру аліментів посилається на те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина від першого шлюбу, батьки пенсійного віку та діти його другої дружини, відтак він спроможний сплачувати аліменти в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Так, згідно відповіді Головного управління ДПС у м. Києві від 16.08.2022 року

№ 18087/5/26-15-12-06-09-сі, ФОП ОСОБА_1 було подано податкові декларації платника єдиного податку за звітні (податкові) періоди: 2018 рік обсяг доходу становив 84 020 грн; 2019 рік обсяг доходу становив 439 499 грн. 05 коп.; 2020 рік обсяг доходу становив 1 996 426 грн. 29 коп.; 2021 рік обсяг доходу становив 1 755 884 грн. 08 коп.

Також в матеріалах справи наявні виписки по рахунку належного відповідачеві у АТ КБ «ПриватБанк» за липень 2018 - грудень 2020 року.

Вказані документи в одному випадку вказують на валовий дохід відповідача, та не є його чистим прибутком, а в іншому - підтверджують надходження коштів на його рахунок у певний період за надані ним послуги, з яких підлягають вирахуванню податки та обов`язкові платежі.

Разом з тим, спрощена система оподаткування - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ПК України, на сплату єдиного податку, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згіднозі ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

Обсяг доходів ФОП на спрощеній системі оподаткування визначається самим ФОП.

При цьому не у відзиві, ні у письмових поясненнях відповідач не вказував, який середній дохід він отримує.

У відзиві представник відповідача просив врахувати, що відповідач утримує дочок від першого шлюбу і при цьому надає копії розписок від ОСОБА_7 про отримання нею коштів, як добровільно сплачених аліментів за січень - серпень 2021 року в сумі 59 439 грн. 26 коп., що в середньому на місяць складає 7 430 грн.

Також вказувала, що відповідач надає фінансову допомогу непрацездатним батькам, які потребують витрат на лікування, про що свідчать копії розписок про отримання його матір`ю коштів за 2021 рік в сумі 60 000 грн та за 2022 рік в сумі 20 000 грн.

Водночас в матеріалах справи наявні лише копії виписок з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_11 за 2017 рік та 2018 рік за №6676, №000556/2018 та відсутні належних доказів того, що батьки відповідача від 2018 року проходили лікування, оздоровлення, і відповідачем відповідно витрачалися кошти на їх оплату.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази надання відповідачем матеріальної допомоги своєму батьку, останній отримуює пенсію, то суд вірно не вбачав підстав для врахування наявності у відповідача непрацездатнього батька для визначення розміру аліментів.

Крім того, якщо врахувати, що відповідачем надавалися кошти на утримання двох дітей від першого шлюбу та добровільна допомога матері в розмірах, що зазначені в розписках, то вказане не узгоджується з доводами відповідача про його можливість сплачувати аліменти на спільних з позивачем дітей лише в розмірі по 2 000 грн щомісячно.

При цьому, визначений відповідачем розмір аліментів буде порушувати принцип співмірності інтересів трьох малолітніх дітей, враховуючи, що на них має припадати однакова частка від доходу відповідача, з метою забезпечення кожному з них рівних майнових умов та можливостей щодо розвитку, а також задоволення побутових потреб.

Кредитні зобов`язання відповідача не виключають обов`язку надавати матеріальну допомогу своїм дітям, які її потребують, з огляду, зокрема, і на те, що у позивачки так само є необхідність нести витрати на себе та утримання квартири, в якій вона проживає разом з дітьми окремо від відповідача.

Доводи відповідача стосовно наявності на його утриманні дітей дружини ОСОБА_8 , народжених від іншого чоловіка, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів того, що ОСОБА_8 не отримує аліментів від батька дітей.

Аргументи відповідача в тому, що його дохід, як ФОП в 2022 році значно погіршився, судом також вірно відхилено, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в період від березня 2022 року до грудня 2022 року ОСОБА_1 перебував на військовій службі в Збройних силах України, і відповідно отримував заробітну плату, як військовослужбовець.

Відповідач є особою працездатного віку і суду не надано доказів про незадовільний стан його здоров`я.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відтак, враховуючи вік дітей та їх потреби в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування комунальними, медичними, освітніми послугами) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку, суд першої інстанції вірно вважав обґрунтованим заявлений позивачем розмір аліментів.

З огляду на вищевикладене,, оскільки позивачка забезпечує лікуванням дітей, в разі потреби, займається їх вихованням та розвитком, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а домовленості між сторонами щодо розміру аліментів не досягнуто, суд першої інстанції вірно вважав за необхідне на підставі ст.184 СК України визначити їх у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення від 25.07.2018 року та до повноліття дітей.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Цимейко Ганни Олегівни - представниці ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 січня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: