П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року місто Київ

справа № 753/18799/22

провадження№22-ц/824/4061/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - АТ «Сенс Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 16 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Коренюк А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа: державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорока Валерій Миколайовича про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проведеного державним реєстратором на підставі його рішення,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просив визнати протиправним та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» від 13 червня 2019 року на підставі рішення, прийнятого державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 1998 року, посвідченого державним реєстратором Мотицькою С.А.

20 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. посвідчено іпотечний договір № 26/1-16. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

13 червня 2019 року державним реєстратором Сорокою В.М. протиправно проведену державну реєстрацію права власності (шляхом вчинення запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 , внаслідок чого відбувся перехід права власності від законного власника ОСОБА_1 до АТ «Укрсоцбанк».

Внаслідок вчинення протиправних дій державним реєстратором порушено право власності ОСОБА_1 , зокрема, з його власності вибуло нерухоме майно, що є прямим порушенням конституційного права громадянина на недоторканість права власності та ігноруванням, передбаченого Конституцією України, заборони протиправного позбавлення права власності.

Всупереч п.4.5 іпотечного договору, яким передбачені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, в даній ситуації рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в порядку встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» не могла відбутися у зв`язку з відсутністю безспірної заборгованості. Безспірність боргу в даній ситуації спростовується тією обставиною, що позивачеві невідомо за якою вартістю ПАТ «Укрсоцбанк» набуває у власність квартиру. Крім того, зазначає, що кредитний договір закінчився 20 квітня 2017 року, до щомісячних платежів має бути застосована позовна давність, що дає підстави для висновку, що вартість квартири перевищує вартість боргу, який міг би підлягати стягненню.

Також позивач зазначає, що він не отримував повідомлення про намір вчинити стягнення на предмет іпотеки в установленому законом порядку, не отримував письмової вимоги про усунення порушення договірних зобов`язань боржника, не повідомлений про вартість за якою відповідач набув право власності на предмет іпотеки.

Крім того, позивач звертає увагу на ту обставину, що відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 лютого 2020 року вказують на те, що оскаржуваний запис про право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру датований 13 червня 2019 року, а рішення державного реєстратора, саме на підставі якого було зроблено оскаржуваний запис про право власності, - 18 червня 2019 року.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 16 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Беляєв С.А. просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Судом першої інстанції безпідставно залишено без належної уваги порушення порядку та послідовності проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визначеного в ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.5.17 висновку Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18,

Судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано зроблено висновок про те, що позивачем не доведено відсутність ознаки безспірності боргу.

Судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано зроблено висновок про дотримання відповідачем положень ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання (вручення) іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання. Посилання суду першої інстанції на положення п.6.2 іпотечного договору є помилковим, оскільки дане положення про належність повідомлення надісланого рекомендованим поштовим листом не спростовує необхідності отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання як підстави для настання правових наслідків.

Судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано зроблено висновок про те, що чинне законодавство не встановлює обов`язку погодження звіту про оцінку з іпотекодавцем.

Судом першої інстанції помилково зроблено висновок про наявність іпотечного застереження в іпотечному договорі між сторонами, зокрема в п.4.5.3.Пунктом 4.5.3 іпотечного договору, на який посилається АТ «Альфа-Банк», передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку», яка станом на день укладення відповідного іпотечного договору передбачала тільки один порядок- укладення договору про задоволення вимог іпотеко держателя. Звертає увагу на ту обставину, що положення ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» в редакції на момент укладення іпотечного договору від 20 квітня 2007 року, такої правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, як іпотечне застереження в договорі іпотеки не містило, а отже позивач при укладенні іпотечного договору волевиявлення щодо такого іпотечного застереження не робив.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач АТ «Сенс-Банк» не скористався.

В судове засідання представник АТ «Сенс-Банк» ( змінена назва АТ «Альфа-Банк) не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений, подав письмові пояснення, в яких просив розглянути апеляційну скаргу без участі представника відповідача, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18 серпня 2022 року залишити без змін.

Третя особа: державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорока В.М. в судове засідання не з`явився, про місце, день і час засідання суду був повідомлений, що підтверджується судовим повідомленням, яке повернуто до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Представник ОСОБА_1 адвокат Беляєв С.А. просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що 20 квітня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 400/20/07-ПІ, згідно з умовами якого ОСОБА_3 , як позичальник отримала кредит на поточні потреби у сумі 99000 доларів США строком до 19 квітня 2017 року на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.

У цей же день 20 квітня 2007 року в забезпечення виконання умов кредитного договору № 400/20/07-Пі 20 квітня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір № 26/1-16, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належне йому на праві власності майно - двокімнатну квартиру загальною площею 50,5 кв.м. АДРЕСА_1 , вартістю 656500 грн., що еквівалентно 130000 доларів США.

Вартість предмета іпотеки відповідно до довідки-характеристики, виданої КМБТІ станом на 22 березня 2007 року становила 13740,93 грн.

Через систематичне невиконання боржником умов кредитного договору банк розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

18 червня 2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено в позасудовому порядку, визначеному ст.37 Закону України «Про іпотеку», на підставі іпотечного застереження, що міститься в іпотечному договорі.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. внесено запис про право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47396796 від 18 червня 2019 року, підстава виникнення права власності: іпотечний договір від 20 квітня 2007 року, повідомлення від 19 квітня 2019 року від АТ «Укрсоцбанк», передавальний акт від 15 жовтня 2019 року.

Крім того, судом установлено, що кредитором на адресу позичальника ОСОБА_3 та іпотекодавця ОСОБА_1 надіслано повідомлення від 19 квітня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, проте отримувачі не забажали отримувати таке повідомлення.

Письмові повідомлення банку на протязі місяця перебували у відділенні поштового зв`язку, банк направляв боржнику та іпотекодержателю повідомлення, проте позивач відмовився їх отримувати. Повідомлення банку від 19 квітня 2019 року, надіслане ОСОБА_3 , ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, повернуто за терміном зберігання.

На замовлення іпотекодержателя проведено оцінку предмета іпотеки й суб`єктом оціночної діяльності визначено, що станом на 6 травня 2019 року вартість об`єкта оцінки складає 1193972 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що умовами договору іпотеки передбачена можливість кредитора задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб, для чого непотрібно окремої письмової згоди.

Доводи позивача про те, що позивач не отримував від кредитора вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, не є обґрунтованими, оскільки кредитором на адресу позичальника ОСОБА_3 та іпотекодавця ОСОБА_1 надіслано повідомлення від 19 квітня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, проте отримувачі не забажали отримувати таке повідомлення. Неотримані боржником та іпотекодавцем письмові повідомлення банку про усунення порушень та намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним застереженням не вказує на неналежне виконання банком обов`язку за іпотечним договором повідомити боржника та іпотекодавця про усунення порушень згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.6.2 ст.6 Іпотечного договору.

Доводи позивача про не проведення банком оцінки предмета іпотеки не є обґрунтованими й спростовуються тим, що відповідно до ч.5 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єкта оціночної діяльності. На замовлення іпотекодержателя проведено оцінку предмета іпотеки й суб`єктом оціночної діяльності визначено, що станом на 6 травня 2019 року вартість об`єкта оцінки складає 1193972 грн. Норми Закону України «Про іпотеку» та норми Порядку державної реєстрації права власності на нерухоме майно не встановлюють обов`язку погодження звіту оцінки з іпотекодавцем. Важливими є факт проведення оцінки, що і виконав кредитор.

Наявність в державному реєстрі інформації щодо арешту спірної квартири не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відсутність ознаки безспірності боргу не доведена позивачем з огляду на встановлені спірні правовідносини, вказана ознака не може бути підставою для визнання рішення державного реєстратора незаконним.

Також доводи позивача про те, що оскаржуваний запис про право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру датований 13 червня 2019 року, а рішення державного реєстратора, на підставі якого було зроблено оскаржуваний запис про право власності 18 червня 2019 року, тобто відмінні, є підставою для визнання реєстраційної дії незаконною, не заслуговують на увагу та розцінюються судом, як можлива технічна описка державного реєстратора, яка не впливає на порушення прав сторін, й не є підставою для визнання рішення реєстратора незаконним.

Проте, з такими висновками повністю погодитись не можна, зважаючи на наступне.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже, за змістом ч.1 ст.33 та ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч.2 ст.35 Закону України «Про іпотеку».

Умови договору іпотеки та вимоги ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270.

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. У разі дотримання іпотекодерджателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Недотримання вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав, внаслідок власної недбалості або ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

Відповідно до умов іпотечного договору № 26/1-16 від 20 квітня 2007 року, укладеного 20 квітня 2007 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за договорами, якими обумовлене основне зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п.4.1 договору).

Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у спосіб шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» (п.4.5, 4.5.3 договору).

Пунктом 4.8 договору передбачено, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки ( його частину) для задоволення його вимог, що випливають з основного зобов`язання може здійснюватись шляхом надіслання (надання) іпотекодержателем повідомлення про передачу предмета іпотеки (його частини) у власність іпотекодержателя. При цьому право власності на предмет іпотеки (його частину), якщо інше не передбачено законами України, переходить до іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім відомим іпотекодержателю, місця проживання іпотекодавця.

Усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за вказаними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача (п.6.2 договору).

Судом установлено, що 19 квітня 2019 року представником АТ «Укрсоцбанк» складено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.

Повідомлення направлено 25 квітня 2019 року цінним листом на ім`я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 , яка зазначена в іпотечному договорі. (а.с.126-128).

У наданих представником відповідача до письмових пояснень документах, які в свою чергу були надані державному реєстратору для прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, відсутні документи, що підтверджують вручення вимоги банку іпотекодержателю особисто або дату поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що надіслане банком іпотекодавцю ОСОБА_1 поштове повідомлення (вимога про усунення порушень) перебувало на протязі місяця у відділенні поштового зв`язку, проте відповідач відмовився їх одержувати.

Отже, зважаючи на встановлений в іпотечному договорі порядок надсилання вимоги іпотекодавцю, та враховуючи відсутність доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 повідомлення банку, або його ухилення від такого отримання, а також відсутність доказів на підтвердження дати поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача, висновок суду першої інстанції про дотримання банком вимог щодо повідомлення іпотекодавця про усунення порушень є помилковим.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

В той же час колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що умовами договору іпотеки передбачена можливість кредитора задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб, для чого непотрібно окремої письмової згоди іпотекодавця; оцінка предмета іпотеки проведена і погодження її з іпотекодавцем не потребувало; наявність в державному реєстрі арешту не перешкоджала іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб; ознака безспірності не може бути підставою для визнання рішення державного реєстратора незаконною.

Вирішуючи питання щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд виходить з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 фактично оспорюючи рішення прийняте державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» (мКиїв) Сорокою В.М., просив визнати протиправним та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк», вчинений на підставі оспорюваного ним рішення.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній із 16 січня 2020 року до 26 липня 2022 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч.6 ст.37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України ( у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частині 6 ст.37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Виходячи із наведеної правової норми, на даний час правомірним способом захисту прав позивача є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк», з урахуванням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 16 серпня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» (м.Київ) Сороки Валерія Миколайовича від 18 червня 2019 року про державну реєстрацію за Акціонерним товариством «Альфа Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 32039961).

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2112 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 14 липня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус