ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м.Суми

Справа №592/5881/22

Номер провадження 22-ц/816/668/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів :

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянув у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2023 року у складі судді Князєва В.Б., ухваленого в м. Суми,

в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що у період з 28 жовтня 2020 року по 28 червня 2022 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Наукове-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш». 28 червня 2022 року згідно наказу № 142-к «Про припинення трудового договору» його було звільнено з посади завідувача складським господарством за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. За період роботи з 01 лютого 2022 року по 28 червня 2022 року відповідачем не було виплачено йому заробітну плату на загальну суму 23215 грн 90 коп., з яких березень 2022 року - 3500 грн 00 коп, квітень 2022 року -3500 грн 00 коп., травень 2022 року - 6500 грн, червень 2022 року - 6500 грн, компенсація за невикористану відпустку - 3215 грн 90 коп. Станом на дату звільнення 28 червня 2022 року, відповідач не повідомив його про всі нараховані суми, належні йому при звільненні та не здійснив їх виплату , що є грубим порушенням норм чинного трудового законодавства.

Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 26431 грн 80 коп.; середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 01 березня 2022 по день ухвалення судового рішення.

10 січня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій, посилаючись на те, що 05 жовтня 2022 року на його картковий рахунок від ПрАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» перераховано кошти в сумі 11420 грн 06 коп., а тому залишок заборгованості по заробітній плат становить 15011 грн 74 коп., що і просив стягнути на свою користь.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Будучи незгодним із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про відсутність заборгованості відповідача, які обґрунтовувалися виключно розрахунковими листами відповідача, що не є належним доказом виплати йому нарахованих сум. При цьому не взято до уваги виписки по особовому рахунку, якою підтверджується, що станом на час звільнення, загальний розмір заборгованості по заробітній платі становив 15792 грн 99 коп., з яких 11420 грн 06 коп. сплачено відповідачем 05 жовтня 2022 року, а тому станом на теперішній час залишилося невиплаченим 4372 грн 93 коп. заробітної плати.

Вказує на те, що відповідачем не було надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що порушення по виплаті всіх необхідних сум із заробітної плати при звільненні позивача сталося в наслідок настання обставин непереборної сили, а оприлюднений на сайті Торгово-промислової палати лист від 28 лютого 202 року за №2021/02.0-7.1 не є таким доказом.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем в установлений апеляційним судом строк подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Наукове-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш», працював на посаді комірника складського господарства (а.с. 8, 9).

Згідно табелів обліку використання робочого часу, у січні 2022 року ОСОБА_1 відпрацював 11 робочих днів, у лютому 2022 року - 15 робочих днів та у березні 2022 року - 9 робочих днів (а.с. 42, 44, 46).

Наказом в.о. директора товариства №142-к від 28 червня 2022 року ОСОБА_1 завідувача складським господарством звільнено за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін, зобов`язано бухгалтерію провести виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 5 календарних днів за період роботи з 28 жовтня 2020 року по 28 червня 2022 року (а.с. 9).

Відповідно до розрахункового листа за червень 2022 року, нарахована компенсація за невикористану відпустку становить 3078 грн 00 коп. та борг підприємства на початок місяця 8942 грн 27 коп., всього борг підприємства на кінець місяця - 11420 грн 06 коп. (а.с. 50).

Заборгованість по заробітній платі в сумі 11420 грн 06 коп. перерахована відповідачем на рахунок позивача 05 жовтня 2022 року (а.с. 51, 52).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині виплати заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 05 жовтня 2022 року заборгованість відповідача по заробітній платі перед ОСОБА_1 відсутня.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідаю обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з вимогами статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути заборгованість по заробітній платі, яка виникла за період з березня 2022 року по червень 2022 року.

Проте, з наданого відповідачем табелю обліку робочого часу за березень 2022 року вбачається, що в березні ОСОБА_1 відпрацював 9 робочих дні, за які йому були нараховано заробітну плату у розмірі 5591 грн 97 коп. (46, 47).

Судом першої інстанції встановлено та не спростовується позивачем у доводах апеляційної скарги, що позивач з квітня 2022 року і по дату звільнення не працював, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заробітної плати за вказаний період.

Надана позивачем виписка по рахунку ОСОБА_1 не є належним та допустимим доказом на підтвердження існування заборгованості по виплаті заробітної плати на заявлену ним суму.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності за порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні, так як воно відбулося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили.

Статтею 116 КЗпП України ( в редакції, що діяла станом на дату звільнення позивача) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Ураховуючи зазначені положення законодавства України, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18).

Судом першої інстанції встановлено та не спростовується сторонами, що розрахунок при звільненні позивача товариством проведено не було, заборгованість перед позивачем погашена 05 жовтня 2022 року.

Колегія суддів вважає непереконливими твердження відповідача про те, що невиплата позивачу заробітної плати відбулася за відсутності вини товариства та у зв`язку з форс-мажорними обставинами.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)».

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 жовтня 2022 року, справа № 905/857/10, провадження № 12-56гс21, зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні ст. 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Із викладеного вбачається, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (ст. 82 ЦПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.

Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежні від її волевиявлення і контролю, а також непереборні при вживанні всіх розумних заходів щодо їх запобігання. Визначення обставин непереборної сили наведено у статті 79 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (укладена у Відні 11 квітня 1980 року). Для визначення яких-небудь обставин форс-мажорними необхідно обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини; неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання.

Із урахуванням положень ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11 Регламенту.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем не було надано сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий компетентним органом, а наявний у матеріалах справи лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року не є належним та допустимим доказом існування у відповідача обставин непереборної сили, які перешкоджали товариству провести повний розрахунок з позивачем при його звільненні, тому колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 29 червня 2022 року по 04 жовтня 2022 року включно.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивача відповідачем надано не було, а тому при її визначенні колегія суддів бере до уваги розрахункові листи за лютий та березень 2022 року (останні два місяці роботи позивача перед його звільненням), з яких слідує, що за 28 робочих днів розмір нарахованої заробітної плати становить 19946 грн 65 коп. Тобто, розмір середньоденної заробітної плати становить 712 грн 38 коп. (19946 грн 65 коп. / 28 днів), а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 червня 2022 року по 04 жовтня 2022 року - 49854 грн 80 коп. (712 грн 38 коп. * 70 робочих дні).

Разом з тим, враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів вважає розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України підлягає зменшенню до 11000 грн 00 коп.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасування в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ухваленням в цій частині нового рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11000 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовної заяви та вимог апеляційної скарги, а тому відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 218 грн 91 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 328 грн 37 коп. - за апеляційний перегляд рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2023 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11000 гривень 00 копійок, з послідуючим відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 218 гривень 91 копійку за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 328 гривень 37 копійок за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов