КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №180/1381/21
номер провадження №22-ц/824/753/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Фурман Вікторії Олегівни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Святошинського районного суду міста Києва Бабич Н.Д.,

у цивільній справі №180/1381/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за результатами розгляду якого просив зменшити розмір аліментів утримуваних з нього за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2011 року на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та за рішенням Марганецького міського суду Дніпровської області від 18 грудня 2021 року на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на кожну дитину з до 1/3 на утримання двох дітей (по 1/6 на кожну дитину) з частини всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що рішенням суду від 14 грудня 2011 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина у розмірі частини заробітку (доходу), крім того, кошти у зазначеному розмірі стягуються з нього й на користь ОСОБА_7 на утримання сина на підставі судового наказу від 18 грудня 2020 року, що призводить до надмірних витрат.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2021 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Виділено у самостійне провадження позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів, утриманих з ОСОБА_2 за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2011 року на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в самостійне провадження.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів направлено за підсудністю до Святошинського районного суду міста Києва.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Марганецького міського суду від 14 грудня 2011 року у розмірі 1/4 частини на 1/6 частину та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Фурман В.О. подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказуючи, що народження дитини в іншому шлюбі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач не довів, що його матеріальний або сімейний стан змінилися на стільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дитини в розмірі частини заробітку (доходу), що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, згідно довідки про дохід позивача, доходи останнього збільшилися, що не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

На час розгляду справи до суду апеляційної інстанції сторонами в справі не було надано заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2011 року у справі № 2-4538/11 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 08-09).

Судовим наказом Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року у справі № 180/2015/20 вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь матері ОСОБА_3 у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).

Згідно довідки від 14 червня 2021 року виданої АТ Марганецький ГЗК, ОСОБА_2 з 16 березня 2021 року працює у вказаному товаристві на посаді начальника бюро. Дохід ОСОБА_2 за період з березня 2021 по травень 2021 рік становить 29 544 грн. 24 коп. (а.с. 07).

Згідно довідки від 12 листопада 2021 року виданої ТОВ «Нікопрогресбуд», ОСОБА_2 з 04 жовтня 2021 року працює на вказаному товаристві на посаді майстра дільниці. Дохід ОСОБА_2 за жовтень становить 6 077 грн. 76 коп. (а.с. 34).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року у справі № 180/1381/21 вирішено зменшити розмір аліментів, визначений судовим наказом Марганецького міського суду від 18 грудня 2020 року у розмірі 1/4 частини на 1/6 частину та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 35-36).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20 (провадження № 61-7627св21).

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, після ухвалення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішення від 14 грудня 2011 року у справі № 2-4538/11 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_9 , у розмірі частини його заробітку (доходу), відбулася зміна сімейного стану ОСОБА_2 , оскільки у останнього народився син ОСОБА_10 , на якого, судовим наказом Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року у справі № 180/2015/20 стягуються аліменти у розмірі частини його заробітку (доходу). При цьому, збільшення розміру доходів у ОСОБА_2 не встановлено.

Тобто, в даному випадку, до погіршення матеріального становища позивача призвело не народження сина від іншого шлюбу, а стягнення судовим наказом на його утримання коштів.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2021 року у справі № 180/1381/21 вирішено зменшити розмір аліментів, визначений судовим наказом Марганецького міського суду від 18 грудня 2020 року у розмірі 1/4 частини на 1/6 частину та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20 (провадження № 61-7627св21) зазначив, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

Отже, на даний час у позивача на утриманні перебуває двоє дітей від різних шлюбів, які однаково потребують матеріального забезпечення. При цьому, після ухвалення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішення від 14 грудня 2011 року у справі № 2-4538/11 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , сімейне та матеріальне становище останнього змінилося, що відповідно до вимог ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

При цьому, доводи скаржника про недоведеність позивачем того, що його матеріальний або сімейний стан змінилися, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з вищенаведеного.

Посилання скаржника на збільшення розміру доходу позивача, є лише припущення останньої, яке не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. В матеріалах справи наявна довідка про доходи позивача, станом на 2021 рік, проте доказів на підтвердження його доходу до видачі судового наказу про стягнення аліментів, матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з посиланням скаржника на те, що народження дитини в іншому шлюбі не є підставою для зменшення розміру аліментів, проте, у даному випадку, спостерігається погіршення матеріального становища позивача, виходячи з того, що 18 грудня 2020 року було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, при цьому, доказів на збільшення у нього розміру доходу, матеріали справи не містять.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Фурман Вікторії Олегівни залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: