Провадження № 22-ц/811/557/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Пилип`юк Г.М. від 15 лютого 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича, -

в с т а н о в и л а :

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 лютого 2023 року скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича повернуто без розгляду.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_2 про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича протиправними та зобов`язання вчинити дії направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Вважає, що ухвала Залізничного районного суду м. Львова від 15.02.2023 є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду першої інстанції щодо невиконання скаржником вимог частини 2 статті 183 Цивільного процесуального кодексу України, щодо подання заявником доказів надіслання копії скарги іншим учасникам справи, яка не регулює порушене ним процесуальне питання, зроблені без врахування правових висновків Верховного Суду, зроблених у подібних правовідносинах. Вказує, що до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі й щодо залишення скарги без руху. Зазначає, що судом помилково вказано, що скаржник зазначає про надіслання усім учасникам справи скарги в електронному варіанті, оскільки скаржником такого не зазначалося, натомість скаржником було долучено для інших учасників справи саме копії скарги з копіями всіх документів у письмовій формі.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів скарги, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.183, 258-261 ЦПК України повертаючи скаргу без розгляду, виходив з того, що як вбачається з матеріалів скарги, скаржник зазначає про надіслання усім учасникам справи скарги в електронному варіанті, при цьому до скарги не долучено жодних доказів, які б підтверджували надіслання (надання) копії скарги учасникам справи. Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду.

Колегія суддів вважає, що такі висновки зроблені судом без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення; висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими, не доведені.

14.02.2023 ОСОБА_2 звернулася в суд із скаргою, в якій просила:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. з примусового списання (стягнення) 27.01.2023 з банківського рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 відкритого в АТ КБ Приватбанк - заробітної плати (грошових коштів) у сумі 22 158, 89 гривень, у рамках виконавчого провадження № 58906986;

- зобов?язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. повернути ОСОБА_2 примусово списану 27.01.2023 з банківського рахунку № НОМЕР_1 відкритого в АТ КБ Приватбанк - заробітну плату (грошові кошти) у сумі 22158,89 гривень, у рамках виконавчого провадження № 58906986;

- зобов?язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. повернути ОСОБА_2 примусово списані 06.02.2023 з банківського рахунку № НОМЕР_2 відкритого в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (Monobank) - грошові кошти у сумі 423.85 гривень, у рамках виконавчого провадження № 58906986.

Оскаржуваною ухвалою матеріали скарги були повернуті без розгляду на підставі ч. 2, 4 ст.183 ЦПК України.

Повертаючи матеріали скарги без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не надано підтверджень про надіслання учасникам справи копії скарги з додатками.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 74 - 77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Враховуючи вказане, вимоги частини другої статті 183 параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

При цьому розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.

А тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.

Крім того, виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20 (провадження № 61-15520св20); від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20 (провадження № 61-15478св20), від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц (провадження № 61-1124св21).

Враховуючи вказане, судом першої інстанції повертаючи скаргу без розгляду помилково застосовано ст. 183 ЦПК України, замість застосовування загальних положень позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.

Окрім цього судом першої інстанції помилково вказано, що як вбачається з матеріалів скарги, скаржник зазначає про надіслання усім учасникам справи скарги в електронному варіанті, при цьому до скарги не долучено жодних доказів, які б підтверджували надіслання (надання) копії скарги учасникам справи.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що скарга подана в письмовій формі та у додатках вказано, що скаржником додається копія скарги та копія всіх документів, що додаються до неї для учасників справи.

Зважаючи на вказане, оскаржувана ухвала, як така, що постановлення без з`ясування обставин, що мали значення, без дотримання згаданих вимог процесуального закону підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, що повинен бути проведений з повним та суворим дотриманням вимог норм, зокрема, і процесуального закону, про які вказано вище.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 лютого 2023 року скасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовичанаправити до Залізничного районного суду м. Львова для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 липня 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра