ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2984/23 Справа № 629/7011/21 Головуючий у першій інстанції: Якименко Л.Г. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2022 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування витрат в порядку регресу, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 01.08.2018 року на території російської федерації сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КАМАЗ», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », та транспортного засобу марки «Ореl», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Позивач зазначає, що винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Ореl», реєстраційний номер « НОМЕР_2 ». Згідно з довідкою компетентних органів, відповідач пред`явив на місці ДТП страховий сертифікат «Зелена картка» UA 048/ 13348659 , оформлений на бланку ПАТ «СК «ПЗУ Україна». Втім, згідно з відповіддю ПАТ «СК «ПЗУ Україна», бланк страхового сертифікату «Зелена картка» UA 048/ 13348659 є фальшивим. Відповідно до статті 9 Процедурних правил Ради Бюро міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» МТСБУ гарантує відшкодування за будь-яким страховим сертифікатом «Зелена картка», навіть якщо такий сертифікат є фальшивим, не правочинним або зміненим у незаконний спосіб. 12.10.2018 на адресу МТСБУ надійшла гарантійна вимога від СК «Росгосстрах» про відшкодування витрат на підставі Процедурних правил про сплату відшкодування за втрату годувальника, у зв`язку з смертю ОСОБА_2 . 15.03.2019 року МТСБУ здійснило виплату СК «Ростосстрах» у розмірі 7174,76 євро за втрату годувальника, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 . Розмір витрат МТСБУ станом на 15.03.2019 року у національній валюті складає 216507,52 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача суму майнової шкоди у порядку регресу в розмірі 216507,52 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі МТСБУ, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 216507,52 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно до позовних вимог, 01.08.2018 року на території російської федерації сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «КАМАЗ», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », та транспортного засобу марки «Ореl», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Позивач зазначає, що винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Ореl», реєстраційний номер « НОМЕР_2 ».

Згідно листа ПАТ «СК «ПЗУ Україна» від 26.09.2018 року №1331/19 від 26.09.2018, на автоматичне повідомлення щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка 01.08.2018 (трапилась на території Росії за участі транспортного засобу «Ореl», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , під час якої водій надав страхові бланки з логотипом ПрАТ СК «ПЗУ Україна», а саме картку міжнародного автомобільного страхування та поліс ОСЦПВВНТЗ на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена Картка» UA 048/13348659 ПАТ «СК «ПЗУ Україна» інформує, що товариство вказаний договір не укладало, і всі примірники вказаних страхових бланків наразі знаходяться у ПАТ «СК «ПЗУ Україна» в статусі «невикористані» (а.с. 12).

Наказом МТСБУ від 06.03.2019 року №2236 прийнято рішення про перерахування за рахунок централізованого страхового резервного фонду страхових гарантій МТСБУ на рахунок ПАО «Росгосстрах» 7174,76 євро як компенсацію понесених ним витрат на виплату гонорару за врегулювання претензії, що виникла внаслідок ДТП на території росії, що мала місце 01.08.2018 року за участі водія транспортного засобу «Ореl», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , за фальшивою «Зеленою картою» (а.с. 22-23).

Позивач також зазначає, що 12.10.2018 на його адресу надійшла гарантійна вимога від СК «Росгосстрах» про відшкодування витрат на підставі Процедурних правил про сплату відшкодування за втрату годувальника, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

Згідно копії довідки МТСБУ від 12.05.2021 року №5-30/16566, 15.03.2019 року МТСБУ була здійснена виплата страхового відшкодування на користь «ERGO Insurance Company» по платіжному дорученню №184 у сумі 7174,76 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день сплати складає суму 216507,52 грн. (а.с. 26).

Зі змісту позовних вимог убачається, що позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, як учасника ДТП, моральну шкоду, завдану смертю ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив із того, що позивачем не долучено до матеріалів справи доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, що відбулась 01.08.2018 року. Однак, з такими висновками у повній мірі колегія погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи зі зазначених вище норм закону, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 41 вказаного Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно пункту 38.2.1. цього Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

В свою чергу, згідно пункту 1.11 статті 1 цього Закону страховий сертифікат «Зелена картка» - страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті.

Відповідно до пункту 10.3. статті 10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом «Зелена картка», що визнається і діє в цих країнах.

Під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності (пункт 10.4. статті 10 цього Закону).

Страховий сертифікат «Зелена картка» - страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті (пункт 1.11. статті 1 цього Закону).

Згідно пункту 17.1. статті 17 цього Закону страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 17.2. статті 17 цього Закону, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Зразок типового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автострахування «Зелена картка» востаннє за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України затверджений в новій редакції розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 20 березня 2014 року №81.

Відповідно до статті 40 цього Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів Моторного (транспортного) страхового бюро України; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність (пункт 40.1).

У разі, якщо Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до Правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" здійснило відшкодування шкоди за страховика - члена об`єднання або за власника та/або користувача, зареєстрованого в Україні транспортного засобу, який використовував за кордоном підроблений або змінений у незаконний спосіб страховий сертифікат "Зелена картка" та спричинив дорожньо-транспортну пригоду, відповідні витрати Моторного (транспортного) страхового бюро України та регламентні виплати з фонду страхових гарантій мають бути компенсовані такими особами Моторному (транспортному) страховому бюро України в повному обсязі (пункт 40.2).

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини.

Взаємовідносини у сфері міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" врегульовані безпосередньо Процедурними Правилами, прийнятими Радою Бюро на Генеральній Асамблеї 30.05.2002 р. (зміненими 29.05.2008 р.), та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно то ст. 5 Процедурних правил до вимоги про відшкодування включаються: 1.1. суми, сплачені як відшкодування потерпілим особам, відповідно до взаємної домовленості або судового наказу; 1.2. суми, сплачені за зовнішніми послугами при розгляді та врегульовані кожної претензії, та всі витрати, які були понесені з метою вчинення необхідних юридичних дій, і які б були сплачені при таких обставинах страховиком, заснованим у країні ДТП; 1.3. гонорар за врегулювання для покриття всіх інших видатків відповідно до правил, затверджених Радою Бюро.

Відповідно до статті 9 Процедурних правил Ради Бюро міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» Моторне (транспортне) страхове бюро України гарантує відшкодування за будь-яким страховим сертифікатом «Зелена картка», навіть якщо такий сертифікат є фальшивим, не правочинним або зміненим у незаконний спосіб.

Контроль за обігом бланків страхових сертифікатів «Зелена картка» здійснюється МТСБУ відповідно до Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за міжнародними договорами «Зелена картка», затверджується Загальними зборами повних членів МТСБУ. Будь-який страховий сертифікат «Зелена картка», виданий не за макетом, погодженим Дирекцією МТСБУ, є фальшивим.

Відповідно до розділу 2 бланку страхового сертифікату «Зелена картка» єдиної форми, що застосовується в країнах-членах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», страхові сертифікати «Зелена картка», емітентами яких зазначені страховики - повні члени МТСБУ, видаються виключно за повноваженням МТСБУ.

Статтею 981 Цивільного кодексу України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України «Про страхування» та статті 983 ЦК України факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування, який набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції щодо заповнення бланку страхового сертифікату «Зелена картка» та бланку полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» (форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 01 липня 2010 року за №529 та рішенням загальних зборів повних членів Моторного (транспортного) страхового бюро України від 07 грудня 2010 року) бланк страхового сертифікату «Зелена картка» та бланк полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» є комплектом бланків страхових документів із чотирьох аркушів. При виписуванні бланку полісу «Зелена картка» страховик передає страхувальнику два оригінальних бланка відповідного полісу.

Разом з тим, відповідно до статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Відповідно до статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

В рішенні Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №8-рп/2008 (справа про мову судочинства) зазначено: Конституція України визначає, що державною мовою в Україні є українська мова (частина перша статті 10). Статус української мови як державної є складовою конституційного ладу держави нарівні з її територією, столицею, державними символами.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною в пункті 3 мотивувальної частини Рішенні від 14 грудня 1999 року №10-рп/99 (справа про застосування української мови) під державною (офіційною) мовою розуміється мова, якій державою надано правовий статус обов`язкового засобу спілкування у публічних сферах суспільного життя. До такої сфери належить діяльність органів судової влади.

Відповідно до статті 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення.

Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України.

Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 та пункту 4 частини першої статті 92 Конституції України порядок застосування мов визначається виключно законами України.

Державною мовою здійснюються ведення судового процесу, складання судових документів та інші процесуальні дії і відносини, що встановлюються між судом та іншими суб`єктами на всіх стадіях розгляду і вирішення адміністративних та цивільних справ.

Кодекс гарантує громадянам, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, право користуватися в судовому процесі їх рідною мовою або мовою, якою вони володіють (частини друга, четверта статті 9 ЦПК України).

Отже, законодавче регулювання мови судочинства та зазначеного права громадян є необхідною умовою належного застосування мов у адміністративному і цивільному судочинстві.

Отже, документи, які подаються суду та стосуються розгляду справи, мають бути викладені мовою судочинства, тобто українською. Особам, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою України, забезпечено право користуватися рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача.

З огляду на зазначене, позовна заява, а також письмові докази повинні бути викладені державною (українською) мовою. Такої ж позиції у застосування норм права притримується Верховний Суд у постанові від 14 січня 2019 року у справі №644/3052/17-ц, від 20 березня 2019 року у справі №2-674/10, від 26 березня2019 року у справі №623/39/19, від 13 червня 2019 року у справі №535/139/15-ц, від 26 березня 2019 року у справі №642/4666/19 та постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 757/7543/17-ц, від 09 листопада 2018 року у справі № 815/39/17.

Позивачем до позовної заяви додано копії письмових доказів, які викладені іноземною мовою - російською без виконання перекладу цих документів на державну українську мову, а саме: "постановление о привлечении в качестве обвиняемого" (а.с. 7-8), "постановление о возбуждении уголовного дела и принятии его к производству" (а.с. 9), "приложение" (а.с. 10, 11), "акт №-001 о страховом случае" (а.с. 14-15), "заключение эксперта №791" (а.с. 16-20), "экспертное заключение по убытку" (21).

Зазначені вище докази не можуть бути прийняті до уваги судом, адже вони викладені іноземною мовою без здійснення перекладу на державну мову.

Таким чином, позивачем не представлено належних та допустимих доказів факту та обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.08.2018 року за участю транспортного засобу марки «Ореl», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням відповідача.

Більше того, статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази відшкодування МТСБУ шкоди, зокрема, й шляхом перерахування коштів потерпілій особі, ПАО «Росгосстрах», тощо.

Долучений до позовної заяви платіжний документ під назвою «Instance Type and Transmission», виданий АТ КБ «ПриватБанк», викладений іноземною мовою без здійснення перекладу на державну мову - українську (а.с. 25).

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги непредставлення позивачем належних та допустимих доказів факту і обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.08.2018 року за участю транспортного засобу марки «Ореl», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням відповідача, також доказів відшкодування позивачем шкоди, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача у порядку регресу 216507,52 грн., у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, дійшов передчасного висновку про відмову в позові, у зв`язку з відсутністю вини відповідача у ДТП, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2022 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 23 травня 2023 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова