ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-2792/10/03 Головуючий суддя І інстанції Діденко С. А.
Провадження № 22-ц/818/164/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: договірна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яцина В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лабовкіна Олександра Олександровича на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2010 року, у справі № 2-2792/10/03 за позовом Приватного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором СL 703/183/2008 від 24.06.2008р. у розмірі 287963,56грн., суму сплаченого судового збору -держмито у розмірі 1700,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00грн.

Позов мотивовано тим, що позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № СL 703/183/2008 згідно з яким відповідачка ОСОБА_1 отримала у Банку кредит у розмірі 25330,00 доларів США строком до 24.06.2015р. зі сплатою процентів у порядку та розмірах, описаних у Кредитному договорі. В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором № СL 703/183/2008 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 24.06.2008р. був укладений договір поруки № SR-703/183/2008 згідно умов якого для забезпечення повного і своєчасного виконання відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язань перед позивачем по кредитному договору ОСОБА_2 зобов`язавсяя солідарно з ОСОБА_1 відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором. Проте, в порушення умов кредитного договору відповідачка ОСОБА_1 не здійснює погашення кредиту та сплати відсотків у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором.

Станом на 28.12.2009р. загальна заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № СL 703/183/2008 становить 287963,56грн., з яких:

- 23219,15 доларів США, що за курсом НБУ становить 240156,50 грн. основний борг за кредитом;

- 2625,88 доларів США, що за курсом НБУ становить 34223,80грн. несплачені відсотки за користування кредитом;

- 13533,26грн. сума пені за прострочення зобов`язання;

- 50,00грн. сума штрафних санкцій.

Також позивач звернувся з клопотанням про забезпечення позову та просив тимчасово обмежити відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обмежити у праві виїзду за кордон строком до повного погашення заборгованості за кредитним договором та накласти арешт на їх майно.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 14 квітня 2010 року тимчасовообмежено громадян України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Московським МВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 24.01.1997р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Червонозаводським РВ УМВСУ в Харківській області 18.01.2002р., ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який зареєстрований а адресою АДРЕСА_2 у виїзді за кордон України стоком до повного погашення заборгованості за кредитним договором.

Тимчасово вилучено у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 паспорт громадянина України.

Накладено арешт на майно (грошові кошти) що належать громадянину України ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 25 травня 2010 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» в м.Харкові (м. Київ вул. Жилянська 43, , р/р НОМЕР_5 ) заборгованість за кредитним договором СL 703/183/2008 від 24.06.2008р. у розмірі 287963,56 (двісті вісімдесят сім тисяч дев`ятсот шістдесят три)грн., суму сплаченого судового збору -держмито у розмірі 1700,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Лабовкін О.О. звернувся з апеляційною скаргою, та посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за межі України не передбачено ЦПК України, а тому не може бути застосовано у якості забезпечення позову.

Вказує, що обмеження у праві виїзду за межі України через наявність боргових зобов`язань які особа не може виконати суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зазначає, що заходи забезпечення позову є неспівмірними , чим порушено принцип пропорційності.

Зауважує, що ухвала постановлена передчасно, адже накладення обмеження у праві виїзду за межі України можливо лише на етапі виконання судового рішення, обмеження, застосовані до відповідачів є надмірно обтяжливими для них та неспівмірними і завданнями цивільного судочинства у цій справі.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає не повністю.

Ухвала суду мотивована тим, що неприйняття мір до забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте погодитись з такими висновками суду в частині обмеження права виїзду ОСОБА_1 за кордон не можна.

Згідно ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Аналогічні норми була передбачена ч.ч. 3, 4 ст. 2 ЦПК УКраїни в редакції, яка була чинною на день ухвалення судом про забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналогічні норми були передбачені у ст.ст. 151, 152 ЦПК України в редації, яка була чинною на день постановлення судом згаданої ухвали про забезпечення позову.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що наразі в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову. Не було такої норми у ст. 151 ЦПК України в редакції, яка була чинною на день постановлення оскарженого ухвали про забезпечення позову.

Відповідні правові висновки про неможливість забезпечення позову шляхом обмеження виїзду за кордон викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року.

Отже, обраний ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» в м.Харкові спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України відповідачів не відповідає вимогам навдених норм цивільного процесуального права.

З огляду на викладене суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин вищенаведені норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у забезпеченні позову в частині обмеження права на виїзд за кордон апелянта та пов`язаним з цим вилучення паспорта, оскільки обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за кордон України з вилученням паспорта не відповідає вимогам вищевказаних норм цивільного процесуального права та є непропорційним втручанням у конституційне право на вільне пересування. В іншій частині, яка стосується накладення арешту відносно апелянта - є законним та обгрнутованим і доводами скарги не спростовується, а щодо іншого учасника справи - судом апеляційної інстанції не переглядається з передбачених ст. 367 ЦПК України підстав щодо меж апеляційного розгляду справи.

Оскільки суд першої інстанції у вищевказаній частині порушив вказані норми цивільного процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви про зупинення провадження у справі пр ообмеження права на виїзд за кордон апелянта, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині,

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лабовкіна Олександра Олександровича задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2010 року скасувати в частині: тимчасового обмеження громадянки України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Московським МВ ХМУ УМВСУ УМВСУ в Харківській області 24.01.1997р., ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , у виїзді за кордон України строком до повного погашення заборгованості за кредитним договором: тимчасового вилучення у ОСОБА_1 паспорта громадянки України.

Заяву ПАТ «ОТП Банк» про забезпечення позову у вищевказаній частині залишити без задоволення.

В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2010 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2023 року.

Головуючий суддя В.Б.Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальованого.