Справа № 346/1648/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/608/23
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Кузів А.В.

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ; представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Коломийської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Махно Н.В., ухвалене 28 лютого 2023 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 10 березня 2023 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи, до ОСОБА_3 та Коломийської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 10 січня 2018 року до участі в справі залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Позовна заява мотивована тим, що сторони є суміжними землекористувачами. Так, рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради народних депутатів від 16 травня 1995 року позивачу надана у користування земельна ділянка загальною площею 946 м2 для обслуговування домоволодіння на АДРЕСА_1 . Рішенням Коломийської міської ради народних депутатів № 93 від 18 квітня 1996 року вказана земельна ділянка передана позивачу в приватну власність, а 13 березня 1997 року видано державний акт на неї І-ІФ № 002978.

Рішенням Коломийської міської ради № 2293-42/2009 від 07 жовтня 2009 року ОСОБА_3 передано у власність 169 м2 земельної ділянки по АДРЕСА_2 для ведення садівництва та видано державний акт на право власності.

У 2010 році ОСОБА_3 , який є суміжним землекористувачем позивача, розібрав існуючу огорожу між їх земельними ділянками та встановив металеву огорожу, змістивши межу в сторону його ділянки та самовільно зайнявши частину землі, що належить позивачу.

На думку позивача, Коломийська міська рада не вправі була передавати у власність ОСОБА_3 частину належної йому земельної ділянки без попереднього припинення власності.

Ураховуючи наведене ОСОБА_1 просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Коломийської міської ради № 2293-42/2009 від 07 жовтня 2009 року щодо передачі у власність ОСОБА_3 169 м2 земельної ділянки на АДРЕСА_2 ;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 202237, скасувати його державну реєстрацію;

- зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0946 га для обслуговування домоволодіння на АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металічної огорожі на межі їх земельних ділянок та встановлення межі відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 002978 від 13 березня 1997 року.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску позовної давності.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково; постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 травня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Коломийського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з підстав пропуску позовної давності.

Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Коломийської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Коломийської міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом демонтажу металевої огорожі та встановлення межі відповідно до державного акта скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Останнім рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 лютого 2023 року позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 земельною ділянкою задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,0946 га для обслуговування будівель та господарських споруд в АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металічної огорожі, що розділяє їхні земельні ділянки та встановлення її відповідно до встановленої межі згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №002978 від 13 березня 1997 року.

Не погодившись з рішенням суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_3 адвокат Чобанюк М.М. подав апеляційну скаргу. Просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу, що накладення меж земельних ділянок відбулось внаслідок передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки на підставі незаконного рішення Коломийської міськї ради від 07 жовтня 2009 року. Про це зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у цій справі. Так, передаючи справу на новий розгляд в визначеній частині, Верховний Суд зазначив, що ні суд першої, ні апеляційної інстанції не перевірили обставин, на які посилався позивач, та не встановили, внаслідок чого відбулась зміна конфігурацій земельних ділянок та чи є підстави для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Апелянт вважає, що при новому розгляді справи місцевий суд все ж не встановив вказані обставини, та чи є підстави для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Крім того апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права з підстав задоволення позову до неналежного відповідача. Так, право власності на земельну ділянку площею 0,0169 га для індивідуального садівництва на підставі договору дарування від 28 жовтня 2019 року перейшло від ОСОБА_3 до ОСОБА_8 . Відповідно на час розгляду справи та ухвалення рішення відповідач не був власником спірної земельної ділянки та майна, яке на ній розташоване. Натомість суд першої інстанції не залучив належного відповідача, чим порушив його процесуальні права. При цьому на стадії апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції позбавлений пожливості замінити первісного відповідача належним.

Крім того, вказує що відповідач не повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи. Та, на думку апелянта, відомості про повернення суду повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення за закінченнм терміну зберігання не свідчить про відмову від одержання повістки чи про незнаходження особи за адресою, повідомленою суду.

Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.

Представники Коломийської міської ради та Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, а також інші треті особи в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча вони належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи.

Враховуючи належне повідомлення названих осіб, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку із неявкою учасників справи не вбачає.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав. Він не заперечив, що пересунути огорожу, змінивши таким чином конфігурацію земельної ділянки, міг ОСОБА_3 , а не позивач.

Позивач вимоги апеляційної скарги заперечив, пославшись на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав, що внаслідок дій відповідача з незаконної зміни межі земельної ділянки порушено права позивача.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

Суди встановили, що ОСОБА_1 на підставі рішення Коломийської міської ради від 18 квітня 1996 року № 93 є власником земельної ділянки площею 0,0946 га, яка розташована на АДРЕСА_1 . 13 березня 1997 року ОСОБА_1 видано державний акт на неї серії І-ІФ № 002978.

ОСОБА_3 набув у власність земельну ділянку площею 0,0169 га для ведення садівництва по АДРЕСА_2 на підставі рішення Коломийської міської ради від 07 жовтня 2009 року № 2293-42/2009, 08 лютого 2010 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 202237.

У 2010 році ОСОБА_3 звів металеву огорожу між зазначеними земельними ділянками із зміщенням межі в сторону земельної ділянки ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останній звертався зі скаргами до Коломийського міського голови 25 березня 2010 року, Коломийського МВ УМВС у березні 2010 року, начальника відділу Держкомзему м. Коломия у травні 2010 року та отримував відповіді на них.

Відповідно до листа Управління Держкомзему у Івано-Франківській області від 13 липня 2010 року № 07.034-33/235 при уточненні відповідності місця розташування та меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , мір ліній, визначених у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії І-ІФ-№ 002978, фактичним мірам ліній на місцевості встановлена накладка на земельну ділянку по АДРЕСА_1 земельної ділянки, яка надана ОСОБА_3 для ведення садівництва згідно державного акту серії ЯИ № 202237.

З висновку земельно-технічної експертизи від 16 березня 2017 року за № 222 випливає, що фактична площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_3 , на місцевості складає 0,0198 га і не відповідає площі 0,0169 га, зазначеній в державному акті на право власності на земельну ділянку від 08 лютого 2010 року серії ЯИ № 202237, кадастровий номер :08:002:0086; фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 складає 0,0748 га і не відповідає площі, зазначеній в державному акті на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 002978, яка складає 0,0946 га; конфігурація та розміри земельної ділянки ОСОБА_3 не відповідають розмірам, зазначеним у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 202237 від 08 лютого 2010 року; конфігурація та розміри земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідають розмірам, зазначеним у Державному акті на право власності на земельну ділянку І-ІФ № 002978 від 13 березня 1997 року.

Відповідно до ситуаційного плану земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які знаходяться у їх власності згідно правовстановлюючих документів та фактичного користування ними, встановлено, що побудовані відповідачем альтанка та прибудова до гаража знаходяться на ділянці, яка входить в площу, зазначену в Державному акті ОСОБА_1 ; межа між указаними земельними ділянками згідно державних актів сторін повинна проходити по межі в точках Б-В.

З цього випливає, що саме ОСОБА_3 , встановивши у 2010 році металеву огорожу, фактично і протиправно користується ділянкою землі, яка згідно державного акту від 13 березня 1997 року надана у власність ОСОБА_1 . Це правопорушення є триваючим по даний час.

Відповідно до статті 319, частини першої статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 78 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (стаття 91 ЗК України).

Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині другій статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Перевіривши надані сторонами докази, у тому числі висновок експерта, належно їх оцінивши, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_3 , здійснивши зведення паркану на частині земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , чинить перешкоди останньому в користуванні його земельною ділянкою, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні спірною площею землі.

Належних і допустимих доказів наявності правових підстав для зміни меж земельної ділянки позивача ОСОБА_3 надано не було, як і не спростовано того факту, що саме він у 2010 році встановив нову металеву огорожу, змінивши визначену межу та конфігурацію ділянки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні справи не було враховано тієї обставини, що 28 жовтня 2019 року ОСОБА_9 набула у власність земельну ділянку ОСОБА_3 , а отже позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, колегія відхиляє.

ОСОБА_6 ( ОСОБА_9 ) ухвалою судді Коломийського міськрайонного суду від 10 січня 2018 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача. При цьому суд врахував те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_2 , їм було передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку та в їх користуванні перебуває спільне подвір`я.

Як встановлено апеляційним судом, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 28 жовтня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М. за № 1339, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_9 земельну ділянку по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0169 га, кадастровий номер :08:002:0086 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

Разом з тим ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_9 , не зважаючи на тривалість розгляду вказаної справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, не повідомили суд про зміну власника земельної ділянки.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій (бездіяльності), які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього кодексу.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей».

ОСОБА_3 , не повідомляючи на протязі більше трьох років про відчуження ним суміжної земельної ділянки своїй пасербиці ОСОБА_9 , переслідував мету приховати вказаний факт від суду. На переконання колегії, таку поведінку відповідача необхідно оцінити як недобросовісну, спрямовану на уникнення зобов`язань з усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою позивачеві, що свідчить про наявність обставин, визначених частиною другою статті 13 ЦК.

Відтак, сам по собі факт відчуження земельної ділянки під час розгляду справи не свідчить про неналежність відповідача, зважаючи на те, що встановленою є обставина вчинення перешкод ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою саме діями ОСОБА_3 зі зведення металічної огорожі. Більше того, останній також користується спільним подвір`ям і відповідно спірною площею, оскільки проживає по АДРЕСА_2 .

Колегія суддів вважає, що покладення судом обов`язку на ОСОБА_3 щодо перенесення огорожі на межу, визначену у державному акті, не порушує права нового власника земельної ділянки площею 0,0169 га, кадастровий номер :08:002:0086.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_3 належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 79 т. 4 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, наведені доводи апеляційної скарги є безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 лютого 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2023 року