Постанова

Іменем України

13 липня 2023 року

м. Київ

справа № 686/13391/22

провадження № 61-2177св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - держава Україна в особі управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2022 року у складі судді Заворотної О. Л. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2023 року у складі колегії суддів:

Ярмолюка О. І., Грох Л. М., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до держави Україна в особі управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду.

Позовну заяву мотивовано тим, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у його паспорт громадянина України, який видати йому на руки. Це рішення суду не виконане до теперішнього часу, внаслідок чого позивачеві завдано моральної шкоди. Зокрема, він зазнав душевних страждань і приниження, переніс стрес і розчарування в системі органів державної влади, вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. 05 жовтня

2020 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у справі № 686/8422/20 стягнув з держави Україна на користь позивача 10 510 грн моральної шкоди за невиконання цього ж рішення суду. Натомість невиконання рішення суду є триваючим правопорушенням, а тому позивачеві має бути відшкодована моральна шкода за 05 червня 2022 року, яку він оцінює у розмірі 824 000 000 000 грн.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 22 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед ним за завдані збитки. Крім того, рішенням суду

від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/8422/20 ОСОБА_1 присуджено

10 510 грн компенсації моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадових осіб Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, а тому позивач реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди за невиконання судового рішення.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2023 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що всупереч процесуальному закону суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивача ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи спір по суті, суд посилався на те, що зібрані докази вказують на те, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду

від 12 грудня 2011 року (справа № 2270/14181/11) залишається невиконаною, у зв`язку з цим рішенням суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/8422/20 ОСОБА_1 присуджено компенсацію моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету у розмірі 10 510 грн. Отже, ОСОБА_1 реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди за невиконання судового рішення. Оскільки чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за затримку виконання рішення суду, в тому числі внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, то позов ОСОБА_1 не може бути задоволений.

Крім того, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що 05 червня 2022 року ОСОБА_1 завдано моральної шкоди внаслідок невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року (справа № 2270/14181/11).

За таких обставин ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед ним за завдані збитки, тому позов є необґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У лютому 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Судукасаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21,

від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21, тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясовали обставини справи, не надали належної правової оцінки доказам, на які він посилався, звертаючись до суду з цим позовом. Суди не врахували встановлений рішенням суду факт невиконання судового рішення у справі № 2270/14181/11 та обставини завдання ОСОБА_1 моральних страждань, встановлені у справі № 686/8422/20, які мають преюдиційне значення. Посилається на відповідну судову практику Верховного Суду, рішення Конституційного Суду України, статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), статтю 1 Першого протоколу до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У березні 2023 року від Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на дійшов відзив на касаційну скаргу, мотивований незгодою із її доводами та законністю й обґрунтованістю оскаржуваних судових рішень.

В обґрунтування доводів відзиву заявник вказав, що ОСОБА_1 було видано новий паспорт, що не може свідчити про систематичність бездіяльності органу державної влади.

Крім того, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/8422/20 ОСОБА_1 вже присуджено компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 510 грн. Тобто суд вже розглянув позовну заяву, подану з аналогічних підстав. З огляду на наявність судових рішень, які набрали законної сили, по аналогічних позовах та подану значну кількість позовних заяв з аналогічних підстав, заявник вбачає у діях ОСОБА_1 зловживання процесуальними правами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду

від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який йому видати на руки.

На підставі цього рішення 11 червня 2012 року суд видав виконавчий лист

№ 2270/14181/11, який перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області (виконавче провадження

№ 33223826).

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2012 року замінено боржника у виконавчому проваджені № 33223826, а саме - Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області.

Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа

№ 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/8422/20, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1

10 510 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області.

Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року касаційні скарги управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області та ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року - без змін.

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної

шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових

і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За положеннями статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади

і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року

у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,

в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду

від 29 квітня 2021 року у справі № 405/500/18 (провадження

№ 61-14498св20), зазначено, що лише факт тривалого невиконання рішення суду та дії/бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби

не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням/несвоєчасним виконанням рішення суду та завданою шкодою.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постановах

від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18, від 28 жовтня 2020 року

у справі № 904/3667/19 дійшов висновку про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.

Водночас саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій органу Державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку

про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб Державної виконавчої служби та завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов правильного висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту та розміру завданої йому моральної шкоди 05 червня 2022 року унаслідок невиконання відповідачем судового рішення у справі № 2270/14181/11, що є його процесуальним обов`язком. Крім того, позивачем не доведено і заявлений ним розмір моральної шкоди - 824 000 000 000 грн, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою.

Суд апеляційної інстанції врахував, що позивач реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди за невиконання судового рішення у справі № 686/8422/20, у якій було ухвалено судове рішення, яким йому присуджено 10 510,00 грн компенсації моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадових осіб управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, та те, що чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за затримку виконання рішення суду, у тому числі внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, які відповідно до статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд може використовувати при здійсненні судочинства, 20 листопада 2012 року Хмельницький МВ ДМС України в Хмельницькій області оформив та видав на руки ОСОБА_1 паспорт серії НОМЕР_1 . Вказана обставина серед іншого зазначена в 38 ухвалах у справі № 2270/14181/11, які опубліковані у Єдиному державному реєстрі судових рішень (від 21 лютого 2020 року,

16 березня 2020 року, 12 жовтня 2020 року, 29 жовтня 2020 року, 16 листопада 2020 року, 20 листопада 2020 року, 26 листопада 2020 року, 10 грудня 2020 року, 21 грудня 2020 року, 23 грудня 2020 року, 29 грудня 2020 року, 18 січня 2021 року, 26 січня 2021 року, 02 лютого 2021 року, 11 лютого 2021 року, 16 лютого 2021 року, 23 лютого 2021 року, 05 березня 2021 року, 10 березня 2021 року, 16 березня 2021 року, 23 березня 2021 року, 14 квітня 2021 року, 20 квітня 2021 року, 27 квітня 2021 року, 11 травня 2021 року, 12 травня 2021 року, 18 травня 2021 року, 19 травня 2021 року, 25 травня 2021 року, 31 травня 2021 року, 23 червня 2021 року, 26 липня 2021 року, 29 липня 2021 року, 12 серпня 2021 року, 19 серпня 2021 року, 25 серпня 2021 року, 01 вересня 2021 року, 09 вересня 2021 року).

Таким чином, право ОСОБА_1 мати належним чином оформлений документ, що підтверджує його особу, було поновлено шляхом видачі йому нового паспорту, але не в той спосіб, який зазначений у постанові Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/1418/11.

Незважаючи на те, що позивач отримав новий паспорт, тобто його право мати документ, що підтверджує його особу, було поновлено, та компенсацію у вигляді моральної шкоди за несвоєчасно виконання судового рішення за період, поки у нього не було паспорту, останній ініціював велику кількість позовів про відшкодування моральної шкоди за невиконання зазначеного судового рішення за короткі періоди (один день, а в деяких випадках і пару хвилин), яку він оцінює у значних розмірах грошових коштів (сотні мільярдів).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуального права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

У справі «Kupiec v. Poland» ЄСПЛ зазначив, що позов, котрий подано до суду для розгляду, вважається справжнім та серйозним у випадку, коли відсутні очевидні показники протилежного, які можуть стати підставою для висновку, що позов є безпідставним або сутяжницьким, або йому з інших підстав бракує обґрунтованості. Виходячи з обставин справи, ЄСПЛ зауважив, що навіть беручи до уваги той факт, що спір був «справжнім та серйозним» у розумінні практики ЄСПЛ, він вважає, що компенсація, про яку просив позивач (1 400 000 польських злотих), уявляється надзвичайно завищеною та нереалістичною.

Верховний Суд переконаний, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди за невиконання рішення суду щодо зобов`язання невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України у розмірі 824 000 000 000 грн, який є нереалістичним, за наявності достовірних даних про заміну йому паспорта, в який не було вклеєно фотокартки, новим, є відвертим зловживанням заявником його процесуальним правом, невиконанням обов`язку керуватися завданням цивільного судочинства та використання позивачем свого права не за призначенням.Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті).

Крім того, доведено, що ОСОБА_1 у вказаний період подав до суду велику кількість аналогічних позовів про відшкодування моральної шкоди за невиконання того самого судового рішення у справі № 2270/14181/11 протягом різних незначних переодів часу. Зазначене свідчить про відверте зловживання позивачем правом та використання його не за призначенням.

Верховний Суд враховує, що виконавче провадження за виконавчим листом № 2270/14181/11 від 11 червня 2012 року закінчено 28 грудня 2018 року. Постанова про закінчення виконавчого провадження в судовому порядку не скасована, хоча в чималій кількості судових рішень ОСОБА_1 роз`яснювалися наслідки таких його дій, та є чинною, що унеможливлює проведення примусових виконавчих дій через неможливість знову відкриття виконавчого провадження. В позовах, які пред`являються про відшкодування моральної шкоди, мова йде про наступні після закінчення виконавчого провадження періоди.

Разом з тим право ОСОБА_1 мати належним чином оформлений документ, що посвідчує його особу, поновлено в іншій спосіб, а саме шляхом видачі нового паспорту. Після цього паспорт, до якого мала бути вклеєна фотокартка, є недійсним й, відповідно, не може бути виданий ОСОБА_1 . Водночас вбачається, що ОСОБА_1 , отримуючи новий паспорт, своїми конклюдентними діями погодився на такий спосіб виконання судового рішення.

Отже, органи державної влади вжили всіх можливих заходів для поновлення прав ОСОБА_1 .

Посилання ОСОБА_1 на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21, необґрунтовані, оскільки указані висновки зроблено за інших фактичних обставин.

Як зазначалося вище, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що у цій справі суд не установив. Тобто з урахуванням фактичних обставин цієї справи, встановлених судами попередніх інстанцій, немає підстав вважати, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без урахування висновків щодо застосування норм права в подібних правовідносинах.

У зв'язку з цим відхиляються й доводи касаційної скарги щодо посилання на статтю 6 Конвенції, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, практику ЄСПЛ, як такі, що не свідчать про незаконність оскаржуваного судового рішення у цій справі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Рішення суду першої інстанції не переглядається, оскільки скасоване судом апеляційної інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,

а постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара