Справа № 130/2893/22
Провадження № 22-ц/801/1163/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 рокуСправа № 130/2893/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до директора Структурної одиниці «Жмеринські електричні мережі» Акціонерного товариства «Вінницяобленерго» Задорожного Анатолія Аврамовича про стягнення моральної шкоди за порушення законів України,

Рішення ухвалив суддя Порощук П. П.

Рішення ухвалено о 09:47 год у м. Жмеринці Вінницької області

Повний текст рішення складено 07 квітня 2023 року

В с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до директора СО «Жмеринські електричні мережі» АТ «Вінницяобленерго» Задорожного А. А. про стягнення моральної шкоди за порушення законів України, у якому просив, визнати, що у рішенні у цивільній справі № 130/131/22, розміщеному в ЕДРСР суддя Жмеринського суду Грушковська Л. Ю. зазначила належність відповідача в особі структурної одиниці Жмеринських електромереж; - визнати, що в рішенні у цивільній справі № 130/1500/22 та сама суддя Грушковська Л. Ю. по тому самому предмету та підставі зазначила неналежність того самого відповідача; визнати порушення його прав, зазначених в ПРРЕЕ, кодексів розподілу та передачі електроенергії, які забороняють відключати споживачів за умов розгляду судових спорів; стягнути з відповідача 300 000,00 грн. моральної шкоди за невиконання законів України на його користь.

Свої вимоги мотивував тим, що між сторонами укладений договір від 01 січня 2019 року про розподіл електроенергії. В порушення вимог законів України відповідач незаконно відключив позивача від електроенергії. У позовній заяві зазначив: «надав докази - заявку № 4486, ПРРЕЕ, кодекси системи розподілу та передачі. Зазначив спосіб захисту Закон України «Про захист прав споживачів», «Про ринок електроенергії». Вказав, які його права порушені право, зазначені в вищеназваних законах, обґрунтував шкоду його 74 річний вік, неможливість жити без постачання електроенергії».

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 березня 2023 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог:

- визнання, що у рішенні 130/131/22, розміщеному в ЕДРСР суддя Жмеринського суду Грушковська Л.Ю. зазначила належність відповідача в особі структурної одиниці Жмеринських електромереж;

- визнання, що в рішенні 130/1500/22 та сама суддя Грушковська Л.Ю. по тому самому предмету та підставі зазначила неналежність того самого відповідача.

В решті позовних вимог у задоволенні відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення.

Зазначив, що незаконність судового рішення полягає у тому, що суд першої інстанції ухвалив рішення з іншого предмету та підстав ніж ті, що зазначені у позові.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд не звернув увагу на те, що позивача ОСОБА_1 було відключено від постачання електроенергії у період розгляду спірних питань, а тому його права як споживача порушені, що і є доказом понесеної ним моральної шкоди.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив розгляд апеляційної скарги проводити без його участі (а. с. 51).

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, проте, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення і не виявлено неправильного застосування норм матеріального права, тому перегляд справи здійснюється за наявними в ній доказами, в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем ОСОБА_1 надано копію повідомлення від 07 вересня 2021 року про припинення постачання електричної енергії за заборгованість з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником (а. с. 2), копію заявки № 4486 від 20 вересня 2021 року про відключення від мережі божника ОСОБА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , заборгованість в сумі 48982,32 грн. (а. с. 3).

У повідомленні від 07 вересня 2021 року вказано про те, що починаючи із 09:00 год 21 вересня 2021 року розпочнуться заходи з припинення розподілу електроенергії домогосподарству ОСОБА_1 за заборгованість перед електропостачальником, яка станом на 30 серпня 2021 року становить 48 982,32 грн. (а. с. 2).

У заявці № 4486 від 20 вересня 2021 року на вимкнення (увімкнення) електроустановок ЕМ (з метою припинення подачі електроенергії споживачу-боржнику), вказано про повідомлення від 07 вересня 2021 року споживача-боржника ОСОБА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) про причину припинення подачі (відновлення) електроенергії: вимкнути від мереж, заборгованість 48 982,32 грн., згідно реєстру припинення електропостачання ТОВ «Енера Вінниця» (а. с. 3).

Закриваючи провадження у частині вимог суд першої інстанції виходив з того, що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено. Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що об`єкт споживача ОСОБА_1 був відключений від електроживлення, в зв`язку з порушення споживачем строків оплати за спожиту електричну енергію за цим договором, цілком законно. На даний час ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію не погасив, а також у діях відповідача відсутнє порушення п.7.11. ПРРЕЕ, оскільки факт наявності заборгованості за електроенергію у позивача встановлений судом, є безспірним, у розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Із таким висновком суду погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам норм матеріального і процесуального права.

Згідно з положеннями частин 4 і 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19 грудня 2019 року по справі № 520/11429/17).

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 26 листопада 2019 року по справі № 902/201/19, та від 15 жовтня 2019 року по справі № 908/1090/18).

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17 грудня 2019 року по справі № 641/1793/17).

Позивач ОСОБА_1 не врахував, що заявлені позовні вимоги про визнання, що у рішенні 130/131/22, розміщеному в ЕДРСР суддя Жмеринського суду Грушковська Л. Ю. зазначила належність відповідача в особі структурної одиниці Жмеринських електромереж; та визнання, що в рішенні 130/1500/22 та сама суддя Грушковська Л. Ю. по тому самому предмету та підставі зазначила неналежність того самого відповідача, не можуть бути розглянутими, оскільки стосуються рішень, що набрали законної сили. Вказані вимоги фактично зводяться до переоцінки змісту зазначених судових рішень, що згідно закону не допускається.

Тому, суд першої інстанції правильно закрив провадження у справі у частині цих вимог на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Що стосується вимог позивача про визнання порушення його прав, зазначених в ПРРЕЕ, кодексів розподілу та передачі електроенергії, які забороняють відключати споживачів за умов розгляду судових спорів, варто зазначити наступне.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (частина третя статті 714 ЦК України).

Регулювання взаємовідносин, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносин з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, здійснюється Правилами роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.

Згідно з пп. 2 п. 5.5.5. Правил споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно з пп. 6 п. 5.1.1 Правил оператор системи має право: тимчасово припиняти розподіл (передачу) електричної енергії, обмежувати обсяг розподілу (передачі) електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у випадках та порядку, передбачених цими Правилами та Кодексом систем розподілу, зокрема у зв`язку із заборгованістю споживача за договором про користування електричною енергією та/або договором про постачання електричної енергії, які продовжують свою дію в частині регулювання відносин сторін щодо заборгованості (переплати) за цими договорами, нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

Згідно із п. 7.5. Правил припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється, зокрема в разі несплати вартості не облікованої електричної енергії внаслідок порушення споживачем цих Правил, визначеної відповідно до законодавства (за умови прийняття судом рішення щодо споживання споживачем не облікованої електричної енергії на користь оператора системи).

Відповідно до положень п. 7.11 Правил на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.

З урахування наведеного та встановлених у справі обставин, зокрема наявності у споживача ОСОБА_1 заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, визначену судовим рішенням, яке набрало законної сили, відсутності доказів здійснення погашення вказаної заборгованості, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог у зв`язку з відсутністю в діях відповідача порушення п. 7.11. ПРРЕЕ, оскільки на час відключення позивача від електроживлення, спору щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів не було.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, в частині моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн., яку ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача, позивач, окрім положень Закону України «Про захист прав споживачів», також посилається та обґрунтовує свої вимоги загальними положеннями про відшкодування шкоди, визначеними Цивільним кодексом України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої неналежною якістю продукції та обслуговування, внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) тощо, відповідно до закону.

Відповідно загальних правил, визначених статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно наявність вини особи, яка її завдала.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 зазначено, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками».

У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди)».

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись до суду із вимогою про стягнення із відповідача 300 000,00 грн. моральної шкоди, повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази заподіяння йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Крім цього позивач повинен мотивувати розмір морального відшкодування, заявлений ним до стягнення.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України та ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 в супереч вимогам ч. 1 ст. 81 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України не надав належних доказів в розумінні статтей 76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених ним позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні його позову, про що правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не впливають на суть ухваленого рішення та не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги.

Доводи апеляційної скарги зводяться не до аналізу рішення суду на предмет його незаконності та необґрунтованості (п. 5 ч. 2 ст. 356 ЦПК України), а до суб`єктивної критики цього рішення без зазначення в апеляційній скарзі обставин, що підлягають встановленню, а також абстрактного посилання на нібито ухвалення рішення з іншого предмету та підстав, ніж були заявлені у позовній заяві, що не знайшло підтвердження при перегляді справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин