Справа № 446/521/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.04.2023 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Самсін М. Л.
при секретарі Груба Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янка-Бузька Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Жовтанецької сільської ради) про визнання права власності на спадкове майно,
16.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12.04.2023 відкрито загальне позовне провадження у даній справі.
В судове засідання позивач не з`явився, але подав заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі, яке видане 10.11.1988 на підставі рішення Кам`янка-Бузького райвиконкому № 255 від 20.10.1988 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільних господарств колгоспний двір, головою якого зазначена ОСОБА_3 . Дане будинковолодіння 10.11.1988 зареєстроване Червоноградським МБТІ на праві власності за колгоспним двором у реєстровій книзі під № 28.
З довідки № 218 від 20.02.2023 року, виданої Жовтанецькою сільською радою, вбачається, що згідно записів погосподарської книги села Колоденці, Кам`янка-Бузького району Львівської області на період 1986-1990 років по АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 знаходилось господарство, яке відноситься до майна колгоспного двору, у якому проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - голова домогосподарства та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - дочка.
З довідки № 881 від 03.03.2023 року виданої Червоноградським МБТІ вбачається, що будинок АДРЕСА_1 на підставі рішення Кам`янка-Бузького райвиконкому № 255 від 20.10.1988 року зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 .
Таким чином із зазначеного випливає, що розподіл часток майна вищезазначеного колгоспного двору між його співвласниками при їхньому житті не проводився, а тому державна реєстрація прав власності даних часток у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за вищезазначеними особами до 31.12.2013 року не проводилась.
Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке 23.02.1989 року видане Жовтанецькою сільською радою вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що 20.06.1989 ОСОБА_2 склала заповіт, яким своє майно, яке буде належати їй на день смерті заповіла ОСОБА_1 .
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке 11.07.1998 року видане Жовтанецькою сільською радою вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_2 .
Довідкою № 328 від 01.03.2023 року, яка видана Жовтанецькою сільською радою вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 до дня смерті проживала у будинку АДРЕСА_1 , разом з нею проживав ОСОБА_1 , заповіт від імені ОСОБА_2 не змінювався і не скасовувався.
Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_2 все належне їй на день смерті майно, у тому числі вищезазначений житловий будинок за заповітом спадкував ОСОБА_4 , оскільки інші спадкоємці, в тому числі на обов`язкову частку відсутні.
Згідно ст. 1261 ч.1 ст. 1266 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з батьків, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові дідові, бабі, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно ч.3 ст. 12, п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України особа може відмовитись від свого майнового права.
Право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.
Відповідно до ч. 1.3 ст. 347 ЦК особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.
У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно ч. 4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 293, 315, 354 ЦПК України, суд -
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; карта платника податків - НОМЕР_4 ) право власності на житловий будинку, господарські будівлі та споруди, якуі розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: Самсін М.Л.