ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3642/23 Справа № 185/7464/22 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року в цивільній справі номер 185/7464/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 1989 року працював на виробничих структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з повним робочим днем у шахті, має певний страховий стаж роботи. 18.04.2022 року звільнений з займаної посади гірника, очисного забою за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію.

01.02.2012 року близько 10.30 годин на підприємстві під час роботи з ним стався нещасний випадок, у результаті чого він отримав тілесні ушкодження та частково втратив професійну працездатність. У зв`язку з наявною виробничою травмою та відповідно - втратою працездатності, позивач перебуває на обліку та отримує страхові виплати в Управлінні виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Вважає, що саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я.

Він не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані.

Позивач просив суд стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 150000.00 грн без урахування податків та обов`язкових платежів.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 80000,00 (вісімдесят тисяч) гривень з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням в частині розміру стягнутої моральної шкоди не погодився

відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня

2023 року, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням чинного законодавства України, постановленим без врахування всіх фактичних обставин справи. Судом не вірно застосовано норми процесуального і матеріального права, не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення цивільного спору та надана невірна оцінка доказам по справі.

Зазначає, що вина позивача встановлена в акті розслідування нещасного випадку на виробництві за формою Н-1 та Н-5 від 03.02.2012 року.

Суд першої інстанції проігнорував доводи відповідача щодо того, що позовна заява подана від імені ОСОБА_1 , однак такої особи серед пенсіонерів та колишніх працівників ВП «ШУ Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» немає, до того ж паспортні дані та документи подані до позовної заяви не співпадають з особистими даними позивача, оскільки паспорт № НОМЕР_1 виданий на ОСОБА_1 , отже позовна заява подана з порушенням ч. 3 статті 175 ЦПК України.

До того ж виписка-епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №3707/413 від 24.11.2021 року видана не на позивача, і не на особу, чиї паспортні дані додані до позовної заяви, а видана на третю особу, а саме ОСОБА_2 , а отже не могла бути прийнята судом як доказ.

Судом не з`ясовано чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони викликані. Індивідуальна програма реабілітації інваліда не містить вказівок на необхідність психологічного лікування, а також наявності в позивача психологічних та моральних страждань.

Тому, враховуючи відсутність встановлених фактів, порушення відповідачем законодавства про охорону праці є недоведеним причинний зв`язок між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях того, що позивачу завдано моральну шкоду, оскільки єдиним доказом фізичного та психологічного отримання такого виду шкоди, а також визначення розміру відшкодування моральної шкоди був би висновок судово-психологічної експертизи, який відсутній в матеріалах справи.

Верховний Суд 25.01.2022 року у справі №185/3008/21, надаючи оцінку законності винесеної постанови, наголосив, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості, справедливості і присуджена сума відшкодування має бути домірною цій шкоді, де співвідношення втрати працездатності та визначений розмір компенсації моральної шкоди відповідають цим засадам.

Від позивача ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 1989 року працював на підприємствах вугільної промисловості, у структурних підрозділах (шахтах), які на даний момент входять до складу ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». З 28.03.1995 року до 17.04.2012 року працював гірником очисного забою п`ятого розряду з повним робочим днем у шахті. 18.04.2022 року звільнений з займаної посади гірника, очисного забою за ст. 38 КЗпПУ у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 10-14).

Відповідно до довідки МСЕК серії ААА №084609 від 12.12.2012 року позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності у зв`язку трудовим каліцтвом, зазначено потребу у медичному лікуванні, санаторно-курортному лікуванні відповідно до індивідуальної програми реабілітації (а.с. 17).

Довідками МСЕК серії АБ №003907 від 22.10.2013 року, серії 12ААА №016201 від 10.12.2015 року, серії 12 ААА №043741 від 23.01.2017 року, серії 12 ААА №044157 від 29.01.2018 року, серії 12ААА №047988 від 07.02.2019 року, серії 12ААА №061564 від 03.02.2021 року позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності (а.с. 18, 19, 20, 21, 22, 23).

Довідкою МСЕК серії 12 ААА №066073 від 31.01.2022 року позивачу встановлено безстроково третю групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності (а.с. 24).

Відповідно до акту №3 розслідування нещасного випадку, затвердженого директором ВСП «ШАХТА «ЮВІЛЕЙНА» ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» 03.02.2012 року, основною причиною нещасного випадку, внаслідок якого позивача було травмовано, є невиконання вимог інструкції з охорони праці. Так, 01.02.2012 року близько 10 години 30 хвилин під час виконання робіт ОСОБА_1 впав, вдарившись при цьому лівою частиною голови та лівою вушною раковиною об металеву раму конструкції СП-202 (ПТК). Внаслідок падіння отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забійну-рубану рану вушної раковини, ангіопатія сітківки очей. Особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці зазначено ОСОБА_1 (а.с. 15-16 зв.).

Внаслідок отриманих травм позивач перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні у Першотравенській ЦМЛ з 01.02.2012 року до 10.02.2012 року (а.с. 25).

Відповідно до виписного епікризу з історії хвороби №21106 позивач з 16.10.2012 року по 30.10.2012 року перебував на стацобслідуванні у відділенні неврології ОКЛ ім. Мечникова (а.с. 26-26зв.)

До матеріалів справи долучено консультаційні висновки спеціаліста ОКЛ ім. Мечникова стосовно ОСОБА_1 від 20.11.2020 року та форму індивідуальної програми реабілітації інваліда №89 від 31.01.2022 року (а.с. 28-29зв., 30-30зв.).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в такий частині, враховуючи необхідність для позивача у постійному лікуванні та реабілітації, наявності вимушених змін у його житті в зв`язку з професійним захворюванням.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням

трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

З огляду наведених норм закону та обставин справи, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції про розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, встановленні групи інвалідності.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

На це суд першої інстанції уваги не звернув, та помилково обґрунтував розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 80000,00 грн з урахуванням, у тому числі, необхідності для позивача у постійному лікуванні та реабілітації.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не повному обсязі встановив обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України вказані обставини є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача і зміни рішення суду першої інстанції зі зменшенням розміру відшкодування моральної шкоди до 40000,00 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - задовольнити частково, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 40000 (сорок тисяч) грн 00 коп.

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: