Справа № 149/215/23
Провадження № 22-ц/801/1023/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 рокуСправа № 149/215/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23.03.2023 року, ухвалене у складі судді Павлюк О. О. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

23.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів, які стягуються з нього на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2018 року.

Підставами для зменшення розміру аліментів з частини його доходів до 1/8 частини зазначає: перебування на його утриманні ще двох неповнолітніх дітей ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина теперішньої дружини ОСОБА_6 2013р.н.), непрацездатної матері ОСОБА_7 , а також погіршення стану здоров`я платника аліментів.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23.03.2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 згідно з рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2018 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуючи з нього аліменти у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 12.04.2023 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що з 1 лютого в Україні змінився порядок нарахування зарплати військовим, нацгвардійцям та працівникам Міністерства внутрішніх справ, які перебувають далеко від зони бойових дій. Для них скасовується щомісячна премія, залишається тільки заробітна плата, яка буде утримуватись на рівні близько 20000 грн на місяць;

Суд не врахував, що ОСОБА_6 проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідачем не доведено, яку суму коштів вона витрачає щомісячно на утримання доньки.

Утримання позивачем трьох дітей (сина від першого шлюбу, доньки від другого шлюбу, та сина дружини позивача від третього шлюбу) та непрацездатної матері загалом становить більше 80 % від його заробітку щомісячно. Позивач також потребує оперативного втручання з діагнозом епітеліальний куприковий хід та реабілітаційну програму після операції хвороби, що потребує фінансових затрат.

21.04.2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 , в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем надана письмова згода, як батька ОСОБА_5 , на усиновлення ОСОБА_10 , 2007 року народження, вітчимом (другим чоловіком ОСОБА_11 ). Дана згода засвідчена нотаріусом. Стягувач аліментів по виконавчому провадженню НОМЕР_2 ОСОБА_11 відмовилась від аліментів, які стягувались з ОСОБА_1 на сина ОСОБА_5 і 24.02.2023 року подала заяву про закриття виконавчого провадження.

Матеріальний стан позивача покращився в результаті збільшення заробітної плати, а також в результаті зменшення одного утриманця, на утримання якого стягувалися аліменти в розмірі від його заробітку. У справі відсутні докази, які б підтверджували хворобу позивача та витрати на лікування, здійснені позивачем.

11.05.2023 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , просить залишити її без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 11.05.2011 року у справі № 2-598/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 аліменти в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, на утримання сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 26.04.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2018 року у справі № 149/921/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, змінено розмір аліментів стягуваних згідно рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23.03.2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнувши з нього аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Станом на 01.02.2023 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів ОСОБА_13 становить 56624,32 грн., що підтверджується розрахунком головного державного виконавця Кравчук Г. О. /а. с. 70/.

Згідно довідки вч НОМЕР_1 № 19 від 19.01.2023 року, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та за період з травня 2022 по грудень 2022 йому нараховано дохід в розмірі 361489, 96 грн. /а. с. 9/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_14 та ОСОБА_6 проживають без реєстрації по АДРЕСА_1 . /а. с. 16/.

Згідно довідки ГУ ПФУ у Вінницькій області від 10.01.2023 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області (у Хмільницькому районі) та отримує пенсію за віком згідно Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в сумі 2851, 56 грн. /а. с. 12/.

На підтвердження витрат, які позивач несе на утримання матері ОСОБА_7 ним було надано консультативні висновки лікарів та копії фіскальних чеків /а. с. 10, 11/

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що на даний час його матеріальне становище змінилося, зокрема збільшився розмір його доходу, він 02.11.2022 року уклав новий шлюб, проживає разом з дружиною і несе відповідні витрати на утримання сім`ї, а також матері ОСОБА_7 , 1955 року народження. Крім того, сам позивач за станом здоров`я потребує оперативного втручання, однак досі має непогашену заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 , відтак суд дійшов висновку про зменшення розміру аліментів з до 1/5 частки усіх видів доходів позивача.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, помилково дійшов висновку, що позивачем доведено правові підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 згідно з рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2018 року на користь ОСОБА_2 на неповнолітню доньку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не надано суду доказів того, що у нього погіршилося матеріальне становище через наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, матері та проходженням ним лікування.

Так, посилання позивача про наявність на його утриманні ще двох неповнолітніх дітей не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Факт сплати позивачем аліментів на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був спростований відповідачем витягом з автоматизованої системи виконавчого провадження від 15.04.2023 року, відповідно до якого виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_11 ( перша дружина позивача) на утримання сина завершено. / а.с.136/

Не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на доньку також та обставина, що позивачем здійснюються витрати на ОСОБА_6 , який є сином ОСОБА_14 - дружини позивача, оскільки у ОСОБА_6 є рідні батьки, на яких законом покладено обов`язок по утриманню дитини. Крім цього, наявність у платника аліментів інших дітей, у яких є батьки, не може бути підставою для погіршення становища рідної дитини, на користь якої сплачуються аліменти та не свідчать про погіршення матеріального становища платника аліментів.

Надані позивачем медичні документи (консультативний висновок гастроентеролога та квитанції про купівлю ліків), довідка з пенсійного фонду та відомості з Державного реєстру, також не свідчать про перебування на утриманні позивача його матері ОСОБА_7 , оскільки не доводять факту перебування її на повному його утриманні та отримання від нього допомоги, яка була б для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. / а.с. 10, 11,12-13,91-96/

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегією суддів також враховано, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають докладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Відповідно до статті 155 СК України здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини.

У справі встановлено, що позивачем допущено заборгованість по сплаті аліментів, що також свідчить про те, що тягар по вихованню і утриманню доньки здебільшого лягає саме на матір. Зменшення ж розміру стягнутих аліментів з позивача може негативно вплинути на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Оцінюючи надану позивачем виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 13.01.2023 року /а. с. 19/ колегія суддів вважає її неналежним доказом на підтвердження факту погіршення матеріального становища позивача через хворобу, оскільки дана виписка не містить інформації про понесені позивачем витрати на лікування та, що лікування є тривалим і потребує значних фінансових затрат.

Зазначені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки суду не надано доказів, які б давали правові підстави для зменшення витрат на утримання доньки.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Ураховуючи те, що аргументи апеляційної скарги відповідача є обгрунтованими, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга позивача не свідчить про доведеність позовних вимог позивачем та наявність правових підстав для їх задоволення, а тому в задоволенні апеляційної скарги колегія суддів відмовляє за необґрунтованістю.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційна ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, відтак з позивача слід стягнути на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1610,40 грн. /а. с. 145/.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23.03.2023 року у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1610,40 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський