Провадження № 2/932/248/23

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Кудрявцевої Т.О.
за участю секретаря судового засідання Рошошка Є.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
09 грудня 2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № 2007-039 від 23.03.2007 ОСОБА_1 23.03.2007 отримала кредит у розмірі 800 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.03.2019. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом , яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та несення витрат по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25.06.2021 року має заборгованість 5983706,93 доларів США, яка складається з наступного: 678415,48 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 1605795,98 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 3699495,47 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. Представник позивача зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 312740,59 доларів США, яка складається з наступного: 312740,59 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 05.10.2017 по 25.06.2021.
Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 09.12.2021 зазначена цивільна справа передана в провадження судді Кудрявцевої Т.О.
Ухвалою суду від 27.12.2021 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та визначено про проведення підготовчого засідання.
01.08.2022 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов Відзив на позов, в якому відповідач просить на підставі її заяви про застосування до позову наслідків спливу строку позовної давності відмовити у позові. В обгрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначила, що вважає, що строк (позовна давність), в межах якого позивач міг би звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння (предмет іпотеки), загальною площею 782,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , сплив, тому вона заявляє про необхідність застосування до вимог позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови позивачу у задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказує на те, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» право на примусове стягнення на предмет іпотеки виникло у стягувача (позивача), починаючи з лютого 2009 року, позов стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки стосується нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки № 2007-039 від 23.03.2007, в свою чергу договір іпотеки забезпечує виконання зобов`язань за кредитним договором № 2007-039 від 23.03.2007, вказаний кредитний договір був «валютним» і рахувався в доларах США. З дня укладання договору 23.03.2007 і по лютий 2009 року вона сумлінно і в повному обсязі виконувала свої зобов`язання за кредитом в цілому, за цей час виплативши за її підрахунками, що базуються на наявних квитанціях, що є в її розпорядженні, 290 000 доларів США. Але, у січні 2009 року вона отримала лист-вимогу від 08.01.2009 за підписом Голови Правління «Приватбанку» Дубілета О.В., в якому її сповіщали про зміну в односторонньому порядку з 01.02.2009 процентної ставки за кредитним договором № 2007-039 від 23.03.2007 з 14% річних на 24% річних. Далі по тексту висувалась вимога в разі незгоди з новою відсотковою ставкою до 01.02.2009 погасити заборгованість в повному обсязі. Її намагання під час особистих зустрічей із співробітниками банку пояснити, що на тлі кризи із зміни курсу долара вона не зможе ані виплачувати змінені відсотки, ні погасити залишок за кредитом ні до чого не призвели. Таким чином, позивач в односторонньому порядку змінив первісні умови договору і в разі незгоди з такою зміною зажадав повернення кредитних коштів у повному обсязі. Отже, з лютого 2009 року вона не змогла ні виплачувати кредит за новими відсотками ні погасити його повністю, про що достеменно відомо позивачу. Позивачу відомо, що вона не надавала згоди на зміну відсоткової ставки та використання кредитних коштів та з лютого-березня 2009 року перестала здійснювати платежі за вказаним кредитним договором. Таким чином, на підставі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та умов кредитного та іпотечного договорів та у зв`язку з вказаними фактичними обставинами у стягувача позивача за даним позовом з лютого 2009 року виникло право примусового стягнення боргу. Крім листа-вимоги позивача від 08.01.2009 обізнаність позивача з фактом того, що йому було достеменно відомо про те, що у нього виникло право примусового виникнення боргу з лютого 2009 року підтверджується наявними в неї доказами: позивач в грудні 2009 року подав до неї позов про стягнення заборгованості за договором кредиту № 2007-039 від 23.03.2007 до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, яким 24.07.2012 року було ухвалено рішення у справі № 412/603/2012 про стягнення з неї заборгованості за вказаним кредитним договором у повному обсязі тіло кредиту, проценти і пеня. 12.03.2010 банком до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська було подано позовну заяву (справа № 2-1758/10) про звернення стягнення на нерухоме майно на підставі договору іпотеки №2007-039 від 23.03.2007 на домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , до цієї позовної заяви Приватбанк долучив розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2007-039 від 23.03.2007, із змісту якого очевидно, що місяцем, у якому у неї виникла заборгованість за кредитом, банк рахує саме лютий 2009 року, цим позовом банк свідомо реалізував права, надані йому законом, договором про іпотеку та кредитним договором. В подальшому вказаний позов був відкликаний банком і новий позов про звернення стягнення на предмет іпотеки подав лише 09.12.2021. Крім того, від одного із позовів, які до неї подавав банк стосовно вказаного договору кредиту, в неї залишилася копія розрахунку заборгованості, надана станом на 29.09.2010, в якій також зазначений момент початку невиконання нею зобов`язань за кредитом, починаючи з лютого 2009 року. Також, банком їй було направлено другий лист-вимога за № 1747 від 05.07.2010, в якому вимагав в строк не пізніше 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги погасити всю заборгованість включно із тілом кредиту, відсотками, пенею, в цьому листі заборгованість зафіксовано станом на 05 липня 2010 року.
Відповідач у Відзиві на позов зазначає, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1950 ЦК України таким чином змінює строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним починається з наступного дня після одержання такої вимоги; разом з тим виникає і підстава для стягнення майна, у тому числі і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Вона вважає, що відповідно до положень п.18.8.1, 18,9 Договору іпотеки № 2007-039 від 23.03.2007, п.2.3.3 Кредитного договору № 2007-039 від 23.03.2007, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та у їх зв`язку з фактичними обставинами, у стягувача банка виникло право примусового стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з лютого 2009 року.
19.08.2022 до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла Відповідь на відзив, в якій представник позивача, крім доводів, викладених у позові, вказав про те, що рішенням по справі № 2-1758/10 Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.08.2010 року задоволено позов банку про стягнення заборгованості, якім в рахунок погашення заборгованості за кредитом в сумі 900 268,32 доларів США звернуто стягнення на предмет договору іпотеки домоволодіння шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру у праві власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; ухвалено про виселення відповідача із зняттям з реєстраційного обліку. Представник зазначає, що оскільки договірні правовідносини між сторонами не припинилися, банк продовжує здійснення нарахування пені та відсотків. З метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом банк вирішив звернутись з позовом про стягнення заборгованості на суму різниці між поточною заборгованістю та сумою заборгованості, яку було стягнуто за рішенням суду. Таким чином, до стягнення у даному судовому процесі, з урахуванням попереднього рішення суду, належить наступна заборгованість: 5983706,93 долари США, яка складається з наступного: 678415,48 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 1605795,98 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 3699495,47 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.; відповідно до позову, заборгованість до стягнення становить 312740,59 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 05.10.2017 по 25.06.2021 року. Представник зазначає, що прийняття рішення не звільняло боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору і не тягне за собою припинення договору. Також зазначає, що згідно до умов договору строк виконання зобов`язання спливає 21.03.2019, позивач звернувся з позовом до відповідача 09.07.2021 до спливу строку позовної давності, у зв`язку з цим обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровска від 23.01.2023 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, наполягав на їх задоволенні.
В судовому засіданні відповідач з представником позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просили застосувати до вимог позивача строк позовної давності.
В подальшому, у наданій суду 09.11.2023 заяві представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, просив завершити судове засідання та провести його без фіксації за наявними в матеріалах справи доказами.
В наданій суду заяві представник відповідачки просив розглянути справу у відсутності відповідача, врахувати зміст відзиву на позовну заяву, відмовити у задоволенні позову, застосувати до вимог позивача строк позовної давності.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи та їх представників та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Вислухавши учасників справи, розглянувши справу та дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 23.03.2007 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір № 2007-039, відповідно до якого ОСОБА_1 23.03.2007 отримала кредит у розмірі 800 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення згідно до графіку погашення кредита, процентів та винагороди, але не пізніше 22.03.2019 року.
Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.
Вбачається, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, що за твердженням позивача призвело до збитків, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та вимусило нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25.06.2021 року має заборгованість 5983706,93 долари США, яка складається з наступного: 678415,48 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 1605795,98 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 3699495,47 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.
Представник позивача у позові зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому заявлена до стягнення заборгованість з відповідача становить 312740,59 доларів США, яка складається з наступного: 312740,59 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 05.10.2017 по 25.06.2021.
Відповідно до п.2 Договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору від 23.07.2007 № 2007-039, з: повернення кредиту у розмірі 800 000,00 доларів США у термін 144 місяців; сплати процентів за користування кредитом у розмірі 14 % річних, починаючи з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту, у дату сплати процентів, якою є 05-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання кредитного договору відповідно до п.1.1., 1.3, 2.2.3. кредитного договору; сплати процентів за користування кредитом у разі несвоєчасного погашення кредиту у розмірі 32% річних від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту, у дату сплати процентів, якою є 05-е число кожного поточного місяця, відповідно до п.2.2.2, 3.1, 3.3. кредитного договору; сплати винагороди, за розрахунково-касове обслуговування, у розмірі 0,5% від суми кредита, в день сплати першого внеску по кредиту відповідно до п.4.5. кредитного договору; при достроковому погашенні кредиту сплати винагороди, за користування кредитом, в розмірі 0,0% від суми кредиту, яка погашається достроково, в день такого погашення, відповідно до п.2.4.1 кредитного договору; сплати пені у порядку та розмірі, визначених п.4.1., 4.5. кредитного договору.
Пунктом 13.3 договору іпотеки передбачено, що на підставах, передбачених чинним законодавством, на предмет іпотеки може бути звернене стягнення.
Пунктом 18.8. договору іпотеки передбачено, що метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право: п.18.8.1. звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо на момент настання термінів виконання позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані; п.18.8.2. у випадку порушення іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодержатель має право вимагати від іпотекодавця дострокового виконання всіх зобов`язань за кредитним договором, а в разі невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки; п.18.8.3. звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із обов`язань за кредитним договором у випадках, зокрема, порушення позичальником якого-небудь із зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору.
Пунктом 18.10. договору іпотеки передбачено, що у разі звернення на предмет іпотеки згідно п.п. 18,6, 18.8.1, 18.8.2, 18.8.3, 18.9 цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої передбачені п.п.2, 4 цього Договору вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, я кщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац четвертий статті 1 Закону України «Про іпотеку»).
У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотек»). Аналогічне правило передбачене у частині другій статті 590 ЦК України.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотек»).
У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частини перша та друга статті 35 Закону України «Про іпотеку»).
За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.
Велика Палата Верховного Суду вже зробила висновок, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (див постанови від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (пункт 8.6), від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (пункт 40)).
Отже, з моменту настання строку виконання основного зобов`язання у кредитора виникло право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом проведення прилюдних торгів.
Звернення банку з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.
Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, у січні 2009 року відповідач ОСОБА_1 отримала лист-вимогу від 08.01.2009 за підписом Голови Правління «Приватбанку» Дубілета О.В., в якому її сповіщали про зміну в односторонньому порядку з 01.02.2009 процентної ставки за кредитним договором № 2007-039 від 23.03.2007 з 14% річних на 24% річних. У даному листі її повідомляли про те, що в разі незгоди з новою відсотковою ставкою необхідно до 01.02.2009 погасити заборгованість в повному обсязі. З лютого 2009 року ОСОБА_1 перестала здійснювати платежі за вказаним кредитним договором, про що достеменно було відомо АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не спростовано.
Вбачається, що 12.03.2010 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення (справа № 2-1758/10), в якій позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2007-039 від 23.03.2007 року в розмірі 900268,32 доларів США звернути стягнення на домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити відповідача із зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м.Дніпропетровська. До цієї позовної заяви КБ «ПРИВАТБАНК» долучив розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2007-039 від 23.03.2007, із змісту якого вбачається, що місяцем, у якому у відповідача виникла заборгованість за кредитом, банк вважає саме лютий 2009 року; про наявність у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 900268,32 долари США станом на 28.01.2010 зазначено у вказаному позові.
Також, вбачається, що на адресу ОСОБА_1 . ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було направлено ще повідомлення за № 1747 від 05.07.2010, в якому банк повідомив її про необхідність в строк не пізніше 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги погасити всю заборгованість включно із тілом кредиту, відсотками, пенею; в цьому листі заборгованість зазначена станом на 05 липня 2010 року в загальному розмірі 949 904,85 доларів США.
Крім того, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в грудні 2009 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус», ОСОБА_2 , ТОВ торгова-будівельна компанія «Валган» про стягнення заборгованості, пені за кредитним договором № 2007-039 від 23.03.2007 у розмірі 1 196 303,71 доларів США.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2012 року, ухваленим у цивільній справі № 412/603/2012, було стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ торгова-будівельна компанія «Валган» на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 9 555 954,10 грн. (1 196 303,71 доларів США), в тому числі 688 393,22 доларів США заборгованості за кредитом, 368 054,63 доларів США заборгованості за відсотками, 139 855,86 доларів США пені., у задоволенні зустрічного позову про визнання договору недійсним відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.10.2012 рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2012 року, ухвалене у цивільній справі № 412/603/2012, у частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , ТОВ торгова будівельна компанія «Валган» було скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , ТОВ торгова будівельна компанія «Валган» відмовлено, в іншій частині вказане рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.02.2013 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.10.2012 було скасоване, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2012 року залишено в силі.

Таким чином, ураховуючи той факт, що боржник ОСОБА_1 основного зобов`язання, визначеного умовами кредитного договору не виконала, суму боргу, визначену рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2012 року кредитору не повернула, іпотекодержатель - АТ АБ «ПРИВАТБАНК» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у один із способів, визначених договором іпотеки, зокрема, за рішенням суду.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що право банку порушено і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором № 2007-039 від 23.03.2007 у розмірі 312 740,59 дол. США (8584729,20 грн.), тобто в межах заявлених позовних вимог, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем з представником було заявлено заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог банка.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно із статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі №755/13805/16-ц підтримала висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки.

Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо) (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 755/5440/18 (провадження № 61-8385св21)).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Тлумачення цієї статті дає підстави для висновку, що переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним. Вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено (Постанова Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі №201/15310/16 (провадження № 61-547св21)).

Отже, звернення позивачем до суду з позовом про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням, не перериває позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом установлено, що у кредитному договорі № 2007-039 від 23.03.2007 сторони передбачили остаточну дату повернення кредиту - не пізніше 22 березня 2019 року.

Однак, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань щодо повернення чергової частини кредитних коштів, використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення у грудні 2009 року позову до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська про стягнення заборгованості, пені за кредитним договором № 2007-039 від 23.03.2007 банк змінив строк виконання зобов`язання.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

За таких обставин, оскільки з позовом про стягнення заборгованості кредитор звернувся у 2009 році, то строк на звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки сплив у 2012 році.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду лише грудні 2021 року, однак з 2009 року позивачу було достеменно відомо про порушення позичальником умов кредитного договору, тобто з пропуском установленої законом трирічної позовної давності. Будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про об`єктивні перешкоди у зверненні із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у межах позовної давності банк не надав, тому відсутні підстави для поновлення банку строку звернення до суду з указаним позовом.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги заяву сторони відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском банком строку звернення до суду з указаним позовом.

Посилання позивача на те, що оскільки договірні правовідносини між сторонами не припинилися і банк продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків не є підставою для задоволення позову.

З наведеного вбачається, що моментом початку невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитом є лютий 2009 року, що достеменно було відомо позивачу, з цього часу вважаються порушеними права та обов`язки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо невиконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором та виникнення у позивача-банку права на примусове стягнення з неї боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з цим, вбачається, що із даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду 09.12.2021 року, тобто зі спливом встановленого законом строку позовної давності, про застосування якого заявила в установленому законом порядку відповідач ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення.

Ураховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись Законом України «Про іпотеку», статтями 15, 16, 256-267, 509, 526, 546, 590, 1050, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 76-81, 82, 133, 141, 258, 259, 263-268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення його повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева