Справа № 453/680/23
№ провадження 2/453/294/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И /заочне/
20 липня 2023 року Сколівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Брони А.Л.
секретаря судового засідання Булеци К.-М.В.,
без учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-
02.05.2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, в якій просить визнати за нею право власності на частину житлового будинку, позначеного у технічному паспорті літерою «А-1», загальною площею 50,7 м.кв., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: навіс (літера «Б»), сарай (літера «В»), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 03.05.2023 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання.
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 01.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позовна заява обгрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 , котра за життя на випадок своєї смерті склала заповіт, відповідно до тексту якого частину житлового будинку та земельну ділянку площею 0,60 га заповіла своїй дочці ОСОБА_1 . Для реалізації свого права на спадщину ОСОБА_1 звернулася у Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак листом №10/01-16 від 13.01.2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , а також у зв`язку з пропуском позивачкою шестимісячного строку для прийняття спадщини.
Позивачка зазначає, що за життя її матері належав спірний житловий будинок. 06.01.1982 року частку цього будинку ОСОБА_2 подарувала своєму сину ОСОБА_4 , про що було укладено відповідний договір. В пункті 2 цього договору було вказано, що будинок належить дарувальнику ОСОБА_2 на підставі запису в погосподарській книзі. Спірний будинок був побудований у 1952 році, тобто коли законом не вимагалася державна реєстрація права власності для виникнення такого права, відтак, згідно записів в погосподарській книзі № 2001-2005 роки, такий належав ОСОБА_2 , а враховуючи умови заповіту, 1/2 частка спірного житлового будинку має перейти у власність позивачки в порядку спадкування після смерті матері.
Також позивачка вказує на те, що незважаючи на той факт, що її місце проживання не було зареєстровано у спірному будинку разом з матір`ю на день смерті останньої, довший час перед смертю матері вона фактично постійно проживала разом з нею, вела спільне господарство, забезпечувала побут та здійснювала догляд за нею до її смерті. Відтак позивачка вважає, що вона фактично прийняла спадщину відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем до дня смерті останнього.
Позивачка ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася, але попередньо від її представника адвоката Бігуна Н.В. надійшло до суду клопотання про розгляд справ без його участі та участі довірительки, зазначивши про те, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити.
Відповідач Козівська сільська рада Стрийського району Львівської області, будучи належним чином повідомлена про дату та час проведення судового засідання, явку свого представника в таке не забезпечила.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутності сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
У зв`язку з викладеним судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Про родинні відносини позивачки з матір`ю свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.09.1968 року згідно актового запису № 10, відповідно до якого в графі «мати» записана ОСОБА_2 , та копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , відповідно до якого ОСОБА_5 15.09.1973 року уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».
20 січня 1997 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Риківської сільської ради Когут М.О. за реєстровим № 2, відповідно до тексту якого на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: частину будинку і 0,60 га землі, які належали їй на день смерті, заповіла своїй дочці ОСОБА_1 , яка проживає в с. Луги Стрийського району Львівської області.
В матеріалах справи наявна копія зазначеного заповіту ОСОБА_2 від 20.01.1997 року.
Внаслідок смерті матері позивачки ОСОБА_2 відкрилась спадщина на все належне їй майно, до складу якої увійшла частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: : АДРЕСА_1 .
Згідно договору від 1982 року, посвідченого нотаріально та зареєстрованого у виконкомі Головецької сільської Ради народних депутатів, ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_4 (син) прийняв в дар половину житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Риків Сколівського району Львівської області.
З вказаного договору встановлено, що зазначений вище житловий будинок належав дарувальнику - ОСОБА_2 на підставі запису в погосподарській книзі Головецької сільської Ради народних депутатів №8 за №340, що стверджується довідкою на право особистої власності, виданої виконкомом Головецької сільської Ради народних депутатів за № 690 від 24.12.1981 року.
Згідно рішення виконавчого комітету Сколівської районної ради народних депутатів № 321 «Про оформлення права власності та реєстрації житлових будинків» органи місцевого самоврядування Сколівського району було зобов`язано після реєстрації нерухомого майна Стрийським МБТІ видати власникам будинків свідоцтва про право власності, в тому числі і ОСОБА_4 .
У зв`язку з невиконанням вказаного рішення, ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом про визнання права власності на частину спірного житлового будинку.
Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 06.12.2013 року було визнано за ОСОБА_4 право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 12.09.2022 року за №309558679, право власності на частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 .

Як встановлено в судовому засіданні, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Сколівської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, однак листом №10/01-16 від 13.01.2023 року державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва через пропуск спадкоємцем шестимісячного строку для прийняття спадщини, а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

З повідомлення завідувача Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області В. Батлюк №218/01-16 від 10.05.2023 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася. Спадкоємці в Сколівську ДНК Львівської області не зверталися.

Згідно довідки № 973, виданої 26.12.2022 року виконавчим комітетом Козівської сільської ради, ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 .

Як вбачається із довідки №5, виданої 12.01.2023 року Козівською сільською радою Стрийського району Львівської області, згідно запису №1-001-1 в по господарській книзі №1 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № НОМЕР_4 в с. Риків Стрийського району Львівської області, що зберігаються в Козівській сільській раді Стрийського району Львівської області, будинок АДРЕСА_1 побудований у 1952 році, головою домогосподарства згідно погосподарської книги була ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У користуванні ОСОБА_2 також були земельні ділянки площею 0,67 га.

Судом звернуто увагу на те, що в документах, наданих позивачкою у якості доказів обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги, по-батькові матері позивачки різниться, а саме в одних документах зазначено « ОСОБА_8 », а в інших - « ОСОБА_9 ».

Для з`ясування причин та обгрунтування даного факту, що у вказаних вище документах йде мова про одну й ту ж особу, позивачка звернулась до Українського бюро лінгвістичних експертиз, з метою проведення експертизи.

Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/454-n від 06.04.2023 року, українські записи імені по-батькові ОСОБА_8 (заповіт, запис ОСОБА_2 , свідоцтво про народження, записи ОСОБА_10 , мати ОСОБА_2 ) і ОСОБА_9 (свідоцтво про смерть, запис ОСОБА_2 , витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, запис відомостей про померлу особу ОСОБА_2 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними.

Також, у матеріалах справи наявна довідка № 692, видана 09.12.2022 року виконавчим комітетом Козівської сільської ради Плав`янського старостинського округу №6 Стрийського району Львівської області на підставі акту обстеження від 09.12.2022 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала без реєстрації в АДРЕСА_1 (зареєстрована с. Луги Стрийського району Львівської області) зі своєю мамою ОСОБА_2 до дня смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та допомагала їй по господарству (згідно акту та свідчень сусідів).

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, з наведено вбачається, що позивачка прийняла спадщину за заповітом після смерті матері шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 01 жовтня 2013 року ФОП ОСОБА_11 , вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку (позначеного у технічному паспорті літерою «А-1») становить 50,7 кв. м, з яких житлова 32,4 кв. м., 18,3 кв. м- допоміжна. Крім цього, до вищевказаного будинку відносяться господарські будівлі та споруди: навіс (літера «Б»), сарай (літера «В»). Будинокпобудований в 1956 році. Інвентаризаційна вартість такого становить 29 048,00 грн.

Слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави стверджувати, що покійна ОСОБА_2 набула за життя право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Таким чином, оскільки позивачка іншим способом, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на майно не має можливості, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог позивачки, з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 1223, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 90, 95, 258-259, 264-265, 268, 280-281 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованою за адресою: с. Луги, Стрийського району, Львівської області, РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на частину житлового будинку, позначеного в технічному паспорті літерою «А-1», загальною площею 50,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: навіс (літера «Б»), сарай (літера «В»), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 ), котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається безпосередньо до Сколівського районного суду Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: с. Луги, Стрийського району, Львівської області, РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: Козівська сільська рада Стрийського району Львівської області, адреса: вул. Європейська, 46, с. Козьова, Стрийський район, Львівська область, .

Суддя