Провадження № 22-ц/812/619/23 Головуючий суду першої інстанції Васильченко-Дрига Н.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року м. Миколаїв Справа № 481/94/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Царюк Л.М.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої дії її представник ОСОБА_2 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Васильченко-Дриги Н.О., в залі судового засідання в м. Новий Буг, повний текст якого складено 13 квітня 2023 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування 13 826.66 грн матеріальної шкоди та 10 000 грн моральної шкоди.

Доводи позову обґрунтовував тим, що він з 06 травня 1989 року по 06 лютого 2020 року перебував у шлюбі з ОСОБА_1 .

В цей період ним було придбано та зареєстровано на нього квартиру АДРЕСА_1 .

З 31 грудня 2019 року він не проживає в квартирі та не користується комунальними послугами, що надаються. В цій квартирі з 1992 року проживає відповідач. За отриманні послуги газопостачання, електропостачання, водопостачання вона не сплачує, хоча знає про наявність заборгованості.

В січні він сплатив заборгованість, яка виникла станом на 01 січня 2020 року по газопостачанню по особовому рахунку НОМЕР_1 в розмірі 6 884.90 грн.

Судовим наказом Новобузького районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2020 року з нього стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз Збут» (далі - ТОВ «Миколаївгаз Збут») заборгованість за спожитий природній газ в розмірі 5 762.74 грн та 210 грн судових витрат.

На виконання цього судового рішення головним державним виконавцем Новобузького відділу ДВС відкрито виконавче провадження та стягнуто 597.29 грн виконавчого збору.

Судовим наказом Новобузького районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2021 року з нього стягнуто заборгованість за послуги з розподілу газу у сумі 3523.44 грн, три відсотка річних в сумі 76.38 грн та інфляційні збитки в сумі 270.51 грн.

Позивачем сплачені усі борги та поточні комунальні платежі, а для уникнення накопичення заборгованості відключено електропостачання та газопостачання.

Оскільки відповідач проживає в цій квартирі і не сплачує комунальні послуги що надаються, а йому доводиться сплачувати поточні платежі та заборгованість за комунальні послуги, якими він не користується, так як не проживає в цій квартирі, позивач вважає, що йому відповідачем завдано матеріальної шкоди розмір, якої становить 13 826.66 грн, а саме, 5 762.74 грн - заборгованість за спожитий газ, 210 грн - судовий збір, 1 000 грн - поточний платіж, 3 523.44 грн - заборгованість з розподілу природного газу, 76.38 грн - три процента річних, 270.51 грн - інфляційні збитки, 597.29 грн. - виконавчий збір, 1 000 грн - поточні платежі за транспортування газу, 1 386.30 грн - транспортування з 01 липня 2021 року по 01 листопада 2021 року.

Також, на думку позивача, йому відповідачем завдано моральної шкоди, яка полягає в участі в суді як боржника комунальних послуг, наявність постанов про відкриття виконавчих проваджень та направлення їх його роботодавцю, написання пояснень до газового господарства, звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном (з приводу підключення газопостачання та електропостачання), постійні скарги відносно нього до органів місцевого самоврядування, органів виконавчої влади, установ та організацій, залучення служби у справах дітей, понесення значних матеріальних витрат - все це зашкодило його діловій репутації та підривало авторитет серед колег, друзів, знайомих та керівництва. Розмір моральної шкоди він оцінює в 10 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини та на норми ЖК України Кіяновський О.С. просив про задоволення його позову.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 12 985.86 грн, а також 992.40 грн судового збору.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що за проведеними підрахунками, які є документально підтвердженими загальна сума понесених витрат позивачем на сплату за спожитий природний газ, послуг з розподілу природного газу та витрат пов`язаних зі сплатою судового збору становить 13 422.86 грн.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири, то стягнення з неї 50% понесених ОСОБА_3 витрат щодо оплати комунальних послуг пов`язаних зі сплатою за спожитий природний газ та послуг з розподілу природного газу є правомірним, а тому заявлені позивачем витрати підлягають задоволенню в сумі 12 985.86грн.

Доводи позивача про те, що його не проживання в спірній квартирі є підставою для стягнення лише з відповідачки в повному обсязі витрат за житлово-комунальні послуги, судом не прийнято до уваги, оскільки, вказаний ним факт не свідчить про відсутність обов`язку у позивача, як співвласника квартири, утримувати своє житло, що підтверджується положеннями частини 2 статті 317 ЦК України, згідно яких на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої дії її представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом встановлено та позивачем підтверджені витрати у розмірі 13 422.86 грн. Одночасно з цим, судом зазначено, що оскільки вона є співвласником спірної квартири то повинна сплатити 50% понесених витрат за комунальні послуги, що становить 12 985.86 грн, проте ця сума є помилковою, оскільки правильна сума повинна становити 6 711.43 грн, тобто половина від 13 422.86 грн.

Крім того, судом не надано належної оцінки тому факту, що право власності на частку квартири за відповідачем було визнано лише 17 серпня 2022 року рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області справа № 481/1130/21, яке набрало законної сили 26 серпня 2022 року. До цього часу в квартирі проживало подружжя, у тому числі неповнолітні діти, а квартира належала позивачу на праві особистої власності і в якій він особистими заявами до комунальних установ припинив газопостачання, водопостачання та електропостачання.

До того ж, відповідно до Закону України «Про житлово - комунальні послуги» ОСОБА_3 є індивідуальним споживачем і отримував житлово - комунальну послугу для власних потреб у вказаний період. А зазначений позивачем факт не проживання у квартирі не свідчить про відсутність його обов`язку утримувати своє житло.

Судом також не враховано, що заборгованість сплачена у січні 2020 року в розмірі 6 884 грн у період перебування у шлюбі, не за особисті кошти позивача, а за спільні кошти подружжя.

ОСОБА_3 надав до Миколаївського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, де доводи апеляційної скарги не визнав та просив відмовити в її задоволенні.

При цьому зазначив, що районним судом встановлений факт, що послуги з газопостачання отримувала саме відповідач, оскільки це підтверджується актом обстеження фактичного проживання відповідача від 27 вересня 2021 року. В той час коли акт обстеження фактично не проживання позивача від 01 листопада 2021 року унеможливлює сам факт користування позивачем комунальними послугами у зв`язку з його відсутність за вказаною адресою. Позивач не користувався послугами у зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою і не повинен сплачувати 50% за користування послугами з газопостачання, оскільки це послуги, а не утримання майна.

Саме з вини відповідача склалась така ситуація із заборгованості за газопостачання, що потягло за собою видачу судових наказів про стягнення заборгованості з позивача та відкриття виконавчих проваджень, направлення їх за місцем роботи боржника і в подальшому звернення до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на довідку № 659-08-09 від 28 травня 2019 про місце проживання неповнолітньої особи за адресою: АДРЕСА_2 в той час коли заборгованість за спожитий газ, з вини відповідача виникла у 2020 році.

Розуміючи це, відповідач при розгляді справи судом першої інстанції, не ставив питання про проживання в квартирі неповнолітнього, та не вимагав додаткового утримання на дитину.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 травня 1989 року по 06 лютого 2020 року.

В період перебування у шлюбі у подружжя народилась дитина - син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час шлюбу сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_4 . Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем. Квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно до копії акту обстеження фактичного не проживання за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що з 31 грудня 2019 року ОСОБА_3 за даною адресою не проживає.

Згідно з копії акту обстеження фактичного проживання від 27 вересня 2021 за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що ОСОБА_1 фактично проживає з 1992 року за вказаною адресою.

Судовим наказом виданим Новобузьким районним судом Миколаївської області від 23 грудня 2020 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ТОВ «Миколаївгаз Збут» заборгованість за спожитий природній газ в сумі 5 762.74 грн та судовий збір у розмірі 210.20 грн.

26 липня 2021 року постановою головного державного виконавця Новобузького ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Станкевичем В.О. відкрито виконавче провадження № 66261971 за судовим наказом № 481/1665/20 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Миколаївгаз Збут» заборгованість за спожитий природній газ в сумі 5 762.74 грн та судовий збір у розмірі 210.20 грн.

Згідно з квитанціями від 06 січня 2021 року на суму 1 000 грн, 20 вересня 2021 року на суму 1 000 грн, 04 листопада 2021 року на суму 3 708.45 грн, 10 листопада 2021 року на суму 20.78 грн, ОСОБА_3 було сплачено заборгованість за спожитий природній газ за судовим наказом № 481/1665/20 від 23 грудня 2020 року, а всього на суму 5 729.23грн.

За квитанцією від 02 лютого 2021 року ОСОБА_3 сплачено на рахунок ТОВ «Миколаївгаз Збут» за газопостачання 1 000 грн за період січень - лютий 2021 року.

Згідно з квитанцією від 05 січня 2021 на суму 210 грн позивачем сплачено судовий збір за судовим наказом № 481/1665/20 від 23 грудня 2020 року на користь ТОВ «Миколаївгаз Збут».

11 листопада 2021 року постановою головного державного виконавця Новобузького ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Станкевичем В.О. виконавче провадження № 66261971 за судовим наказом № 481/1665/20 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Миколаївгаз Збут» заборгованість за спожитий природній газ та судовий збір закінчено.

Судовим наказом виданим Новобузьким районним судом Миколаївської області від 07 вересня 2021 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі- АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз») заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2021 року, в сумі 3 523.44 грн, 3% річних в сумі 76.38 грн, інфляційні збитки у розмірі 270.51 грн та судовий збір у розмірі 227 грн.

Згідно з квитанцією від 13 вересня 2021 року на загальну суму 3 870.33грн. ОСОБА_3 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» сплачено заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2021 року, з яких: 3 523.44 грн заборгованість за постачання, 76.38 грн - 3% річних та 270.57 грн - інфляційні збитки.

За квитанціями від 06 січня 2021 року та 02 лютого 2021 року ОСОБА_3 сплачено на рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» за період січень - лютий 2021 року - 1 000 грн.

Згідно з квитанції від 13 вересня 2021 року на суму 227 грн. позивачем сплачено судовий збір за судовим наказом № 481/1086/21 від 07 вересня 2021 року на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз».

За квитанцією від 04 листопада 2021 року на суму 1 386.30 грн ОСОБА_3 сплачено на рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» за транспортування газу.

Відповідно витягу з особового рахунку № НОМЕР_2 по об`ємам споживання квартирою АДРЕСА_1 заборгованість з січня по лютий 2020 року склала 2 413.01 грн. Заборгованість з січня по червень 2021 року склала 4 523.44 грн з яких споживачем добровільно сплачено за січень 500 грн та за лютий 500 грн, а отже загальна сума заборгованості в період з січня 2020 року по червень 2021 рік становить 3 523.44 грн.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2022 року в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 визнано право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , а також за ОСОБА_3 визнано право власності на частку квартири АДРЕСА_4 .

Переглядаючи спір в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (частина 1 цієї статті). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно ( частина 2 цієї статті). Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку (частина 3 статті). До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (частина 4 цієї статті). Отже за загальним правилом обсяг прав членів сім`ї щодо користування жилим приміщенням дорівнює обсягу прав власника житла, але не перетворює їх на співвласників. Рівність прав членів сім`ї та власника житла виявляється тільки у тому, що вони, як і власник, можуть повною мірою використовувати житло за призначенням. У разі припинення сімейних відносин з власником колишні члени його сім`ї не позбавляються права користування житловим приміщенням. Водночас за відсутності у власника та колишніх членів сім`ї домовленості про безоплатне користування житлом останні мають вносити квартирну плату і оплачувати комунальні послуги на тих же засадах, що і наймач (ч. 3 ст. 162 ЖК). Очевидно, що на таких осіб законом не покладається обов`язок сплачувати ці суми повністю: конкретний обсяг зобов`язання щодо розрахунків за квартирну плату та комунальні послуги визначається за угодою між колишніми членами сім`ї та власником житла. Коло членів сім`ї власника житла, правовий статус яких визначається коментованою статтею, є аналогічним членам сім`ї наймача, які визначені частиною 2 статті 64 ЖК України До них належать дружина (чоловік) наймача, діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до статті 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:

1)споживачі (індивідуальні та колективні);

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

Отже, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина 2 статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особу, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац 7 частини 1 статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац 14 частини 1 статті 1 Закону).

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина 1 статті 19 Закону).

З аналізу наведених норм права можна дійти висновку, що у разі коли жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.

Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких витратах визначається його власником і обов`язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (стаття 156 ЖК України).

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини 3 статті 20 Закону).

За обставинами справи встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , яку він придбав у шлюбі з ОСОБА_1 , де сторони проживали до 31 грудня 2019 року.

З 31 грудня 2019 року позивач в зазначеній квартирі не проживає, а 06 лютого 2020 року за судовим рішенням шлюб між сторонами розірвання. В зазначеній квартирі ОСОБА_5 разом з неповнолітнім сином продовжувала проживати та отримувати послуги з газопостачання до вказаної квартири, проте за ці послуги не сплачувала.

За судовими наказами від 23 грудня 2020 року та від 07 вересня 2021 року з позивача стягнуто заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у розмірі 5 762.74 грн та відповідно 3 523.44 грн, а також за останнім судовим наказом стягнуто витрати, пов`язані з простроченням грошового зобов`язання, а саме, 76.38 грн - три проценти річних та 270.51 грн - інфляційні збитки. Також утворилася поточна заборгованість за цими послугами у розмірі 3 386.30 грн.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного.

На підтвердження сплати за вказані комунальні послуги позивач надав відповідні розрахункові документи, що підтверджують сплату заборгованості за ці послуги.

Між тим, відповідач не надала будь яких належних та допустимих доказів про не проживання в зазначеній квартирі, не користування вказаними комунальними послугами або їх оплату за період користуваннями такими послугами.

Отже вимоги ОСОБА_3 , як власника житла, де проживала його колишня дружина, щодо відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг з розподілу природного газу, правильно визнані судом першої інстанції обґрунтованими.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що час звернення позивача до суду з позовом квартира АДРЕСА_3 за вказаною адресою належала сторонам на справі спільної часткової власності (по частки). При цьому суд першої інстанції з посиланням на норми сімейного права, виходив з тих обставин, що квартира була придбана в період шлюбу, а тому в даному випадку повинні застосовуватися норми сімейного права про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Між тим така презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку, а тому застосування зазначених норм сімейного права не охоплюється предметом позову та підставами позову у цій справі.

При визначенні розміру витрат, пов`язаних з оплатою комунальних послуг, сплачених власником квартири ОСОБА_3 , колегія суддів вважає, що відшкодуванню за рахунок споживача таких послуг ОСОБА_1 , не підлягають відшкодуванню витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 210 грн та виконавчого збору у розмірі 597.29 грн, оскільки ці суми не входять до комунальних платежів. У даному випадку підлягають відшкодуванню витрати по сплаті заборгованості саме за комунальні послуги у розмірі 12 672.48 (5 762.74 + 3 523.44 + 3 386.30) грн. Витрати, пов`язані з простроченням грошового зобов`язання у розмірі 346.89 грн (76.38 + 270.51) також не підлягають відшкодуванню за рахунок колишнього члена сім`ї власника квартири, оскільки не відносяться до комунальних послуг, а пов`язанні з несвоєчасною оплатою цих послуг, тобто з утриманням майна, тягар утримання якого відповідно до статті 322 ЦК України лежить саме на власнику цього майна.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

В задоволенні позовних вимог про компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 грн судом першої інстанції було відмовлено з підстав недоведеності позивачем належними, достатніми та допустимими доказами завдання відповідачем такої шкоди, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За вимогами апеляційної скарги відповідач просив скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі, між тим апеляційна скарга не містить доводів та обґрунтувань не згоди скаржника з вимогами в задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено, а саме, в задоволенні вимог про відмову у компенсації моральної шкоди, а тому колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував наведеного, повно не встановив обставини справи, не повною мірою оцінив надані сторонами докази з огляду на заявлені позовні вимоги, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваного рішення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовом, позивач сплатив судовий збір за подання позову в сумі 992.40 грн. При зверненні з апеляційною скаргою відповідач сплатила судовий збір в розмірі 1 488.60 грн.

За результатами перегляду рішення суду першої інстанції, позовну заяву було задоволено на 53.19%, а вимоги апеляційної скарги задоволено на 97.59%.

За такого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 527.86 (992.40 х 53.19% ) грн.

З позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 452.72 (1 488.60 грн х 97.59%) грн .

Застосувавши правило взаємозаліку обов`язку сторін за сплати судових витрат одне одному, остаточно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати в розмірі 924.86 грн.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої дії її представник ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2023 року змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 12 672 (дванадцять тисяч шістсот сімдесят дві) грн 48 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг.

Це ж рішення в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 924 грн 86 коп. судового збору.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 29 червня 2023 року.