КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 363/3165/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9628/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В.,Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Чіркова Г.Є., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_1 , зареєстрований 11 листопада 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1703.

В обґрунтування позову зазначала, що 11 листопада 2011 року між сторонами було укладено шлюб, від якого народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказувала, що сімейне життя між нею та відповідачем останнім часом почало погіршувалося через різні погляди на життя та виховання дітей. Через погіршення відносин сторони почали проживати окремо та не ведуть спільне господарство. Почуття любові та поваги по відношенню до чоловіка позивач втратила. Спілкування між нею та відповідачем зводиться виключно до побутових потреб та питань виховання синів. Подальше збереження сім`ї та примирення вважає неможливим, оскільки це суперечить її інтересам (а.с. 1-2).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що сторони проживають окремо виключно через необхідність забезпечення особистої безпеки дружини та дітей, оскільки він був змушений евакуювати родину на територію Республіки Польща у зв`язку з введенням на території України воєнного стану (а.с. 20).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року вказану позовну заяву задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , зареєстрований 11 листопада 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління у м. Києві, актовий запис № 1703 - розірвано (а.с. 92).

Не погодившись з рішенням районного суду, 30 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дяченко В.В. направив до суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 96-98).

Апеляційну скаргу мотивував тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, та порушено норми процесуального права. Вказував, що з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішення по даній справі, яке мало бути ухвалене 07 квітня 2023 року, датоване від 30 листопада 2020 року. Крім того, у реєстрі міститься повний текст судового рішення, яке датоване 10 квітня 2023 року. Вважає, що у реєстрі наявні два рішення суду в межах однієї справи. Суд першої інстанції дійшов до хибних висновків, що події, описані позивачем у позовній заяві, відбувалися у 2020 році, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Звертав увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 , що є порушенням норм процесуального права і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Розпутна М.О. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін (а.с. 135-140).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Розпутна М.О. просила залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 13 липня 2023 року о 10 год. 30 хв. був сповіщений 20 червня 2023 року врученням повідомленням особисто про що є відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення адресату. Представник ОСОБА_1 - адвокат Дяченко В.В. був сповіщений 14 червня 2023 року про розгляд справи апеляційним судом про що є відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення адресату (а.с. 126-134).

13 липня 2023 року від ОСОБА_1 та його представника - адвоката Дяченко В.В. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на розірвання договору надання правової допомоги 10 липня 2023 року, при цьому апелянт ОСОБА_1 посилався на неможливість явки через хворобу, проте доказів неможливості явки до суду через стан здоров`я до суду не надав (а.с. 150-154).

Наведені обставини свідчать, що апелянт ОСОБА_1 та його представник - адвокат Дяченко В.В., який подавав від імені ОСОБА_1 апеляційну скаргу до апеляційного суду, завчасно і належним чином повідомлені про розгляд справи апеляційним судом і мають цікавитись рухом справи в суді апеляційної інстанції за поданою ними скаргою.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1703, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 11 листопада 2011 року (а.с. 49).

За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-5).

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Так, позивач стверджувала, що не бажає в подальшому перебувати в шлюбі з відповідачем, посилаючись на те, що шлюб фактично припинено та між сторонами втрачено почуття любові та поваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Встановлено, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року було призначено подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк для примирення протягом одного місяця (а.с. 81).

Разом з тим, станом на день ухвалення оскаржуваного рішення про розірвання шлюбу сторони не примирилися.

Позивач наполягала на тому, що примирення та спільне життя з відповідачем є неможливим, а подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам (а.с. 85).

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Розпутна М.О. в суді апеляційної інстанції пояснила, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, примирення між сторонами неможливе про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання апеляційного суду (а.с. 155-156).

Суд апеляційної інстанції зауважив, що вказана справа про розірвання шлюбу, яка є предметом перегляду апеляційного суду, перебуває в провадженні судів з вересня 2022 року, тобто майже один рік, та за цей час сторони не дійшли згоди щодо збереження сім`ї.

Встановивши, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Суд першої інстанції, постановляючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував відсутність спору щодо поділу майна чи проживання дітей, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для його розірвання.

Апеляційний суд також перевірив доводи відповідача щодо належного повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції та дійшов наступних висновків.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Тобто, вказана норма містить перелік сімейних спорів, розгляд яких допускається в порядку спрощеного провадження, зокрема й, справи про розірвання шлюбу.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 жовтня 2022 року відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) (а.с. 15).

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року було призначено подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк для примирення протягом одного місяця та наступне судове засідання призначено на 07 квітня 2023 року о 10 год. 30 хв. (а.с. 81).

За протоколом судового засідання районного суду від 28 лютого 2023 року сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були присутні в судовому засіданні, давали пояснення та були обізнані з наданим судом строком на примирення та наступною датою судового засідання призначеною на 07 квітня 2023 року (а.с. 77-80).

З розписки вбачається, що про розгляд справи, призначений на 07 квітня 2023 року о 10 год. 30 хв. повідомлені особисто під підпис ОСОБА_1 та його адвокат Дяченко В.В. (а.с. 83). Проте, у судове засідання 07 квітня 2023 року сторони не з`явилися (а.с. 90).

Згідно з п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

Отже, відповідач ОСОБА_1 та його представник Дяченко В.В. були належним чином повідомлені про розгляд справи судом першої інстанції, а тому колегія суддів визнала помилковими і відхилила доводи апелянта про порушення районним судом норм процесуального права (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України) щодо розгляду справи за його відсутності.

Колегія суддів визнала неспроможними доводи апелянта на наявність у Єдиному державному реєстрі судових рішень двох судових рішень в межах цієї справи, датованих від 30 листопада 2020 року та від 10 квітня 2023 року виходячи з наступного.

Встановлено, що у вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, у жовтні 2022 року було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи після надання часу подружжю для примирення призначено на 07 квітня 2023 року, проте, у судове засідання сторони не з`явилися, суд вирішив розглянути справу без участі сторін та ухвалив рішення суду, повний текст якого виготовив 10 квітня 2023 року.

Вступна та резолютивна частина рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року датована «30 листопада 2020 року», що є опискою, яка може бути виправлена районним судом в порядку ст. 269 ЦПК України. При цьому, вступна та резолютивна частина рішення не містить правових висновків по суті спору, а тому не може бути підставою для скасування рішення суду в цілому.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки 07 квітня 2023 року особи, які беруть участь у справі, були належним чином повідомлені про час та місце такого судового розгляду і до суду не з`явились, районним судом відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України обґрунтовано визначено датою рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, дату складення повного судового рішення тобто 10 квітня 2023 року.

При цьому, апелянтом в апеляційні скарзі оскаржено саме рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року, що виключає існування розбіжностей про наявність яких стверджував апелянт.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують. тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 липня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова