Справа № 446/522/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.04.2023 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Самсін М. Л.
при секретарі Груба Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янка-Бузька Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Жовтанецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,
16.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12.04.2023 відкрито загальне позовне провадження у даній справі.
В судове засідання позивачка не з`явилася, але подала заяву в якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке 04 липня 1962 року видане Вирівською сільською радою, Новояричівського району, Львівської області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , її батьками зазначено: батько - ОСОБА_2 ; мати - ОСОБА_4 .
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , яке 04 лютого 1968 року видане Вирівською сільською радою Кам`янка-Бузького району вбачається, що ОСОБА_3 4 лютого 1968 року уклала шлюб з ОСОБА_5 в результаті чого змінила своє дівоче прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».
З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який виготовлений Червоноградським МБТІ на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що по АДРЕСА_1 (Жовтанецька територіальна гомада) знаходиться житловий будинок, загальною площею 51,4 м.кв., який збудований у 1936.
Згідно акту оцінки, проведеного Червоноградським МБТІ загальна вартість будинку станом на січень 2023 року становить 96 257,00 грн.
Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке 23 листопада 2016 року повторно видане Відділом РАЦС Кам`янка-Бузького районного управління юстиції вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 96 років померла мати позивачки - ОСОБА_8 .
На день смерті матері разом з нею проживав ОСОБА_2 (чоловік), який після смерті ОСОБА_8 прийняв належну їй частку у спадковому будинку, однак до нотаріуса за отримання спадкового свідоцтва не звертався.
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , яке 15 березня 2006 року видане Вирівською сільською радою вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 91 рік помер ОСОБА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець після смерті батька, яка прийняла спадщину у 2017, звернулась до державного нотаріуса Кам`янка-Бузького нотаріального округу про відкриття спадкової справи та видачу їй спадкового свідоцтва на майно, яке на день смерті належало спадкодавцю., у зв`язку з чим, було відкрито спадкову справу № 55/2017, реєстр № 489 та видано позивачці спадкове свідоцтво лише на належний батькові земельний пай. Щодо спадкування вищезазначеного житлового, нотаріус відмовив у видачі спадкового свідоцтва з тих підстав, що на житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 536/02-31 від 09.03.2017.
З довідки № 312 від 31.01.2023, яка видана Червоноградським МБТІ вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована.
З довідки № 1-10 від 27.01.2023 року, яка видана старостою Вирівського старостинського округу вбачається, що згідно погосподарської книги с. Вирів Кам`янка-Бузького району за 1986, житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований на ОСОБА_2 , на ім`я якого відкритий особовий рахунок № НОМЕР_5 .
Записами у по господарській книзі с. Вирів та відкритим на ім`я покійного батька позивачки, особовим рахунком № НОМЕР_5 , а також технічним паспортом на будинок підтверджується виникнення у спадкодавця ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
З вищезазначеного листа державного нотаріуса вбачається, що нотаріус видати спадкове свідоцтво на житловий будинок після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 не може через відсутність на будинок правовстановлюючих документів.
Згідно ст. 1261 ч.1 ст. 1266 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з батьків, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові дідові, бабі, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно ч.3 ст. 12, п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України особа може відмовитись від свого майнового права.
Право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.
Відповідно до ч. 1.3 ст. 347 ЦК особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.
У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.
Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно ч. 4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 293, 315, 354 ЦПК України, суд -
Визнати за за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; іпн- НОМЕР_6 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя : Самсін М.Л.