Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
Провадження №22-ц/824/2970/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, в якому просивзменшити розмір аліментів, встановлених рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2020 року по цивільній справі № 369/3696/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в частині стягнення аліментів на утримання дітей, стягнувши з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. 00 коп. до досягнення дітьми повноліття.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що 31 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво, актовий запис № 595.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2020 року по цивільній справі № 369/3696/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 9 000 грн. 00 коп. до досягнення дітьми повноліття, та стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трирічного віку.

Позивач у позові посилався на те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, видом діяльності якого є електромонтажні роботи, монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування. На даний час позивач не має доходу від здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується його звітністю до фіскальної служби, що ускладнює виконання ним рішення суду в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 9 000,00 грн. щомісячно. Позивач у позові зазначав, що даний розмір аліментів для нього є дуже великим, адже його матеріальне становище суттєво погіршилось, однак він не відмовляється від утримання своїх дітей, а лише просить зменшити розмір стягуваних аліментів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2022 року позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів ОСОБА_2 на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , визначених рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.09.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Стягнення аліментів проводити з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дітьми повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалась на те, що рішення про задоволення позову ОСОБА_7 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей суд першої інстанції обґрунтував лише податковими деклараціями платника податку за 2021 рік, які були надані позивачем та відповідно до яких у нього відсутній дохід від здійснення підприємницької діяльності за 2021 рік.

Однак такі висновки суду не узгоджуються із положеннями ч. 1 ст. 192 СК України, яка визначає підстави для зменшення (зміни) розміру аліментів.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2019 року у справі №344/10971/16-ц.

Судом першої інстанції не було надано жодної оцінки доказам, які були надані відповідачем на підтвердження стабільності високого доходу позивача, а саме: фото від 05.02.2021 року в соціальній мережі Instagram «osaulenkoviktor» з закордонного курорту, відео в соціальній мережі Instagram «osaulenkoviktor» щодо відвідування позивачем концерту відомого співака, які були видалені позивачем одразу після отримання відзиву відповідачки.

Не звернув уваги суд і на той факт, що 01.07.2021 року позивач перевів на рахунок ОСОБА_1 20 000,00 грн. на оздоровлення дітей на морі, незважаючи на те, що як стверджує позивач, його матеріальне становище погіршилося.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував наявність в матеріалах справи приєднаних судом копій квитанцій від12.10.2021 року, згідно яких ОСОБА_8 погасив борг по аліментам загальною сумою 191 179,36 грн., що підтверджує той факт, що позивач спроможний сплачувати аліменти в сумі, визначеній рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області та спростовує вимоги позивача про необхідність зменшення розміру аліментів.

Окрім того, суд також не взяв до уваги наявні в матеріалах справи квитанції від 31.01.2022 року, 02.02.2022 року про оплату аліментів у визначеному рішенням суду розмірі. Сплачена сума боргу та подальша сплата аліментів свідчать про те, що позивач приховує свій дійсний заробіток та намагається штучно створити уявлення про скрутне матеріальне становище, тим самим вводячи суд в оману.

Таким чином, на думку скаржника, факти, які суд першої інстанції вважав доведеними та якими обґрунтував своє рішення про зменшення аліментів, були досліджені та встановлені рішеннями судів про стягнення аліментів з позивача. Жодних нових підстав та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального становища позивачем надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, порушив ст. 82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заперечив проти задоволення скарги ОСОБА_1 та просив залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво, актовий запис № 595 (том 1, а.с.4).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1, а.с.5, 6).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний (том 1, а.с.7).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2020 року по цивільній справі № 369/3696/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 9 000 грн. 00 коп. до досягнення дітьми повноліття, та стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трирічного віку (том 1, а.с.9-10). Постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року вищевказане рішення суду було залишене без змін (том 1, а.с.11-12).

В подальшому старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) було відкрито виконавче провадження № 65433165 щодо стягнення аліментів з позивача на користь відповідача.

Також встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем, згідно податкової декларації платника єдиного податку за 2021 рік у позивача відсутній дохід від здійснення підприємницької діяльності за 2021 рік. Будь-які інші доходи від здійснення підприємницької діяльності та заробітна плата у позивача відсутні, що підтверджується відомістю з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2021 рік та відомістю про доходи станом на 09.02.2022 рік за період з 1 кварталу 2021 року по 3 квартал 2021 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у справі підстав для зміни розміру аліментів, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції вважав доведеним факт зміни матеріального становища позивача у порівнянні з положенням, яке існувало на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, що і стало причиною задоволення позову. При цьому такі свої висновки суд обґрунтував виключно податковою декларацією позивача за 2021 рік, наданою ним суду.

Разом з тим, надана позивачем суду податкова декларація за 2021 рік, згідно якої ним не було отримано доходу у 2021 році, не є достатнім доказом для висновку про погіршення матеріального становища платника аліментів, зважаючи на інші обставини, які залишились поза увагою суду, зокрема, надання ОСОБА_2 у 2021 році допомоги на оздоровлення дітей у розмірі 20 000,00 грн., погашення ним 12 жовтня 2021 року боргу по аліментам загальноюсумою 191 179,36 грн. (том 1, а.с.72-75) та сплату на користь ОСОБА_1 аліментів на підставі рішення суду (том 1, а.с.215, 216), що було б неможливим без отримання ним доходів. Понесення вищевказаних витрат було визнано позивачем під час розгляду справи судом.

Вищенаведені обставини у їх сукупності спростовують висновки суду першої інстанції про зміну матеріального становища платника аліментів у порівнянні з положенням, яке існувало на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону.

За змістом наведених норм зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров`я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказана позиція відображена у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Пунктами 17, 23 постанови роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, у відповідності до ст. 192 СК України.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем суду не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог про зміну розміру аліментів, рішення суду про задоволення його позову є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про задоволення позову, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею за подачу апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1 362 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2022 року - скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 362 грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: