Головуючий у І інстанції Комаревцева Л.В.
Провадження № 22-ц/824/7377/2023 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року в Дарницький районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів та просила про його задоволення, посилаючись на те, що 02 листопада 2002 року між нею та ОСОБА_1 був укладений шлюб, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1761.

Під час шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року у цивільній справі № 753/705/17 шлюб між сторонами розірвано.

Судовим наказом Дарницького районного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у справі № 753/14725/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 серпня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі № 753/19547/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 липня 2021 року, зменшено розмір аліментів, що стягуються за судовим наказом № 753/14725/17, виданим Дарницьким районним судом міста Києва 05 вересня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій про зменшення розміру аліментів були обґрунтовані зміною сімейного та матеріального стану ОСОБА_1 .

Позивач у позові зазначила, що у відповідача змінився майновий стан, збільшилася кількість наявних грошових коштів, у тому числі на придбання нерухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, відповідач не є людиною похилого віку, фізично здоровий, не має на утриманні непрацездатних осіб, оскільки його дружина мала вже вийти з декретної відпустки, має прихований дохід, про який не повідомляє державного виконавця, значну частину якого отримує готівкою.

На підтвердження прихованого доходу відповідача ОСОБА_2 послалась на внесення ним на депозитний рахунок Дарницького районного суду міста Києва 600 474,00 грн. компенсації за належну їй частину квартири у справі № 753/25223/21.

Позивач вважає, що стягнення з відповідача 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, не відповідає інтересам і правам дитини на достатній рівень життя та її розвиток, та із урахуванням середніх витрат на дитину, які складають близько 8 000,00 грн. на місяць, просила змінити спосіб стягнення аліментів та їх розмір, визначений рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі № 753/19547/20, стягнувши з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 грн. з подальшою індексацією, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили. Також просила стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів та їх розмір, визначений рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі № 753/19547/20 (провадження № 2/753/1544/21), та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. з подальшою індексацією, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Змінити спосіб стягнення аліментів з частки від доходу платника на тверду фіксовану суму. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1 400 грн. щомісячно. В решті позовних вимог відмовити.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що судом першої інстанції протиправно відмовлено відповідачу у клопотанні про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи, що позбавило його можливості реалізувати всі свої процесуальні права та обов`язки і довести суду обставини справи, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень щодо розміру аліментів.

Вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції підійшов вибірково до застосування приписів ч. 1 ст. 182 СК України та врахував лише ті обставини справи, які, на його думку та переконання, вказували на необхідність визначити суму аліментів у розмірі 3 000 грн.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував інших обов`язкових обставин справи, зокрема того, що відповідач має певний матеріальний стан, який підтверджується довідками про його доходи та має ще двох малолітніх дітей на своєму утриманні.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутній будь-який банківський або фінансовий документ, який би підтверджував внесення ОСОБА_1 грошових коштів на депозитний рахунок суду. Вказана обставина нічим не підтверджується та не перевірена судом.

Також посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що рішення суду у цивільній справі № 758/25223/21 не набрало законної сили, тому право власності на частку у спірній квартирі не перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Крім цього зазначає, що висновок Дарницького районного суду міста Києва про те, що відповідач здійснює витрати, які перевищують його офіційний заробіток, а кошти, які відповідач отримував за міжнародними переказами, є його прихованим доходом, є припущенням суду і не ґрунтується на жодних доказах та аргументах.

У своїй апеляційній скарзі апелянт також посилається на те, що рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. є необґрунтованим, так як стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та доказів, які підтверджують розмір понесених витрат на правову допомогу.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 02 листопада 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1761.

Під час шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року у цивільній справі № 753/705/17 шлюб між сторонами розірвано.

Судовим наказом Дарницького районного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року у справі № 753/14725/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 серпня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у цивільній справі № 753/19547/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 липня 2021 року, зменшено розмір аліментів, що стягуються за судовим наказом № 753/14725/17, виданим Дарницьким районним судом міста Києва від 05 вересня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на 1/6 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданому Дарницьким відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01 липня 2022 року заборгованість по аліментах становить 83 252,35 грн. (а.с.14-15).

За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у справі № 753/25223/21, ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок Дарницького районного суду міста Києва 600 474,00 грн., з яких: 398 000 грн. внесені згідно квитанції № 0.0..1 від 21 липня 2022 року та 202 474 грн. від 22 липня 2022 року згідно квитанції № 0.0..1 від 22 липня 2022 року.

Вказана обставина згідно з положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної справи.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для зміни розміру і способу стягнення аліментів, а також стягнув на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката.

Однак повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Головним критерієм присудження аліментів на утримання дітей саме у твердій грошовій сумі є необхідність підтримання позивачем достатнього рівня життя дитини, який забезпечуватиме її гармонійний розвиток: фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний.

У відповідності до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічні положення відображені в українському законодавстві, зокрема, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в статті 7 СК України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За правилами статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ч.ч. 1-2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є повне забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а отже, позивач наділений правом на звернення до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів - з частки від заробітку (доходу) відповідача на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положенням ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі, та навпаки).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 134/192/17 (провадження № 61-21739св18) та від 18 вересня 2019 року у справі № 127/12177/17.

Разом з тим, при ухваленні рішення про стягнення аліментів суд керується інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення, а факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів.

Оскільки на батьків покладено однаковий обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між сторонами щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 просила змінити спосіб стягнення аліментів та їх розмір, визначений рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі № 753/19547/20, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 грн. з подальшою індексацією, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на покращення матеріального стану відповідача та приховування ним доходів, у зв`язку із чим позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач на теперішній час працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на посаді інженера-технолога, має загальний дохід за 2021 рік в розмірі: 73 100,00 грн. (без урахування аліментів) та за 2022 рік в розмірі: 72 134,56 грн. (без урахування аліментів), є особою працездатного віку, має на утриманні двох малолітніх дітей.

При ухваленні рішення судом першої інстанції враховано витрати, здійснені ОСОБА_1 на придбання нерухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, в розмірі 600 474,00 грн., як компенсація за належну ОСОБА_2 1/2 частину квартири у справі № 753/25223/21 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності. Дані кошти були внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок Дарницького районного суду м. Києва, що встановлено відповідним судовим рішенням.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду в частині врахування тієї обставини, що ОСОБА_1 у 2022 році отримав дохід у розмірі 12 208,74 дол. США за міжнародними переказами, джерело походження яких ним не доведено.

Вищенаведені обставини в їх сукупності та взаємозв`язку свідчать про наявність у ОСОБА_1 можливості сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення їхньою дочкою повноліття.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції з дотриманням вищенаведених норм, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх сукупністю наявних у справі доказів, врахувавши стан здоров`я, матеріальне становище сторін, потребу дитини в одержанні аліментів, стан здоров`я дитини, майновий та сімейний стан обох батьків, дійшов обґрунтованого висновку про зміну розміру і способу стягнення аліментів із зазначенням про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

На думку колегії стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. буде достатнім для матеріального забезпечення дитини і відповідатиме принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню дитини в межах своїх здатностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для її гармонійного розвитку.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції підійшов вибірково до застосування приписів ч. 1 ст. 182 СК України та врахував лише ті обставини справи, які, на його думку та переконання, вказували на необхідність визначити суму аліментів у розмірі 3 000,00 грн., є безпідставними та ґрунтуються на власному розумінні апелянтом положень закону. При цьому, доводи скарги про необхідність визначення аліментів у розмірі 1 400,00 грн. на утримання спільної дитини сторін, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки при вирішенні питання про зміну розміру аліментів судом першої інстанції були дотримані вимоги сімейного законодавства та визначений судом розмір аліментів - 3 000,00 грн. відповідає принципу першочергового та якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції протиправно відмовлено відповідачу у клопотанні про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи, що позбавило його можливості реалізувати всі процесуальні права та обов`язки і довести суду обставини справи, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень щодо розміру аліментів, колегією суддів до уваги не приймаються, так як у клопотанні про розгляд справи з викликом сторін представник відповідача посилався лише на необхідність надання учасникам справи можливості взяти участь в судовому засіданні з метою повного та всебічного встановлення та з`ясування обставин справи, без посилання на обставини необхідності проведення судового засідання з викликом сторін. У клопотанні відповідача не наведено достатніх обґрунтувань та не зазначено будь-яких обставин, що перешкоджають ухваленню судового рішення за наявними у справі матеріалами. Характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року в частині зміни розміру та способу стягнення аліментів ухвалене судом з дотриманням вимог закону, підстави для його скасування у цій частині згідно ст. 375 ЦПК України відсутні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви додано ордер серії АА № 1085919 від 02 листопада 2022 року про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Вітер В.М., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.30, 31, 32).

Разом з тим, позивачем не надано договору про надання правової допомоги та детального опису виконаних робіт (наданих послуг), тобто, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які б підтверджували розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу та обсяг наданих позивачу адвокатом послуг.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Щодо стягнення з відповідача в дохід держави судового збору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вирішив питання стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 992,40 грн.

При цьому судом не враховано, що частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а позовна вимога ОСОБА_2 про стягнення 8 000,00 грн. аліментів на утримання дитини, судом першої інстанції була задоволена частково із стягненням на її користь аліментів у розмірі 3 000,00 грн. Отже, пропорція задоволених позовних вимог складає 37,5% від суми заявлених позовних вимог, у зв`язку із чим з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 372 грн. 15 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про часткове задоволення позову в частині зміни розміру та способу стягнення аліментів, допустив помилку в частині вирішення питання розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення в цій частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у іншому розмірі. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу та судового збору - скасувати та ухвалити по справі в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. 00 коп. - відмовити, та стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 372 грн. 15 коп.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: