справа № 361/8526/21
головуючий у суді І інстанції Радзівіл А.Г.
провадження № 22-ц/824/4920/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Щиголь Володимира Валерійовича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд розірвати договір про участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В., зареєстрований у реєстрі 16 січня 2020 року за № 8-32.

Позов обґрунтовано тим, що 16 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір про участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 8-32.

Відповідно до умов договору сторонами, як батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , погоджено порядок здійснення батьківських прав; встановлено права та обов`язки сторін щодо виховання та утримання дітей.

Розділом 2 договору передбачено, що батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, у тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю із матір`ю, брати сина та/або доньку до себе за місцем свого проживання чи місцем перебування. Пунктом 2.4 договору встановлено, що мати не має права і не буде прямо чи опосередковано перешкоджати, унеможливлювати чи обмежувати перебування сина та/або доньки з батьком.

На позивача, як на батька, покладено обов`язок сплачувати щомісяця аліменти на дітей до досягнення кожним з них повноліття у такому розмірі: на сина 15 075 грн, на доньку 15 075 грн, що становить загальну суму 30 150 грн на обох дітей.

Однак, відповідачем умови договору не виконуються, положення договору ігноруються, вона чинить перешкоди участі позивачу у вихованні дітей та не допускає його як батька до дітей, блокує його спроби зустрітись із дітьми, створює конфлікт та ігнорує умови укладеного між ними договору.

Після того, як він 1 рік і 3 місяці не бачив своїх дітей, не отримував інформації від відповідача з приводу їх фізичного та психологічного стану та отримав у відповідь на спроби зустрітись із дітьми категоричну відмову від відповідача, він звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації (надалі по тексту - РДА) із заявою про визначення днів для зустрічей із дітьми.

Розпорядженням Броварської РДА від 05 жовтня 2020 року №308 про визначення порядку участі у вихованні їх спільних дітей та визначення порядку побачень з дітьми окремо проживаючому батьку ОСОБА_1 встановлено дні та години, під час яких він може зустрічатись та спілкуватись із дітьми.

Відповідачу було надано рекомендацію не чинити перешкоди позивачу як батьку у спілкуванні та вихованні дітей, однак відповідачем було проігноровано таке розпорядження так само як і укладений раніше договір про участь у вихованні та утриманні дітей.

Істотне порушення умов договору, на думку позивача, полягає у тому, що внаслідок порушення ОСОБА_2 договірних зобов`язань, він втратив будь-який контакт із дітьми, не отримує інформації щодо їх стану фізичного та психологічного здоров`я, не може брати дітей до себе за місцем свого проживання у визначені договором дні - адже відповідач пропонує йому зустрічатись із дітьми один раз у місяць і виключно у присутності значимих для дитини людей або із залученням психолога.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суду не надано доказів добровільного виконання умов вказаного договору щодо матеріального забезпечення ОСОБА_1 дітей за період з 30 січня 2021 року.

Сторони у договорі дійшли згоди, що всі питання пов`язані з дітьми вирішуються з урахуванням думки та бажання дітей, без примусу.

У матеріалах справи відсутні докази наявності перешкод, обмеження позивача у його правах відносно дітей зі сторони відповідача, навпаки суттєвим є, на думку суду першої інстанції, думка самих дітей, яка врахована і зазначена у висновку органу опіки та піклування щодо доцільного визначення порядку участі у вихованні дітей ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Щиголь В.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції фактично здійснено оцінку виконання батьківських обов`язків позивачем та відносин між батьком та дітьми, всупереч тому, що предметом спору є невиконання сторонами договору, допущення істотного порушення договору відповідачем та позбавлення (неотримання) позивачем того, на що він сподівався під час укладення спірного договору.

Предметом позову не є встановлення належності виконання сторонами батьківських обов`язків чи визначення способу участі у вихованні дітей позивача, або навіть визначення місця проживання дітей, тому здійснений судом першої інстанції аналіз усіх поданих відповідачем висновків не стосується фактичних обставин справи, а прийняті судом першої інстанції в якості доказів відповідача документи не містять в собі інформації стосовно предмету спору.

Фактично відповідачем вибірково виконуються умови договору виключно в частині, яка зручна і вигідна саме їй. Із матеріалів справи та поданих позивачем доказів (матеріалів інших судових справ) вбачається, що відповідач (в інших судових справа) заявляє позовні вимоги про визначення інших днів зустрічей, а однією з позовних вимог справи № 361/7281/20 є взагалі тимчасове обмеження батька у спілкуванні з дітьми.

З огляду на таку позицію відповідача, позивач заперечує, що проблема полягає саме у небажанні дітей до спілкування з батьком.

Судом першої інстанції не дотримано справедливого балансу між інтересами дитини й батьків, хоча практика ЄСПЛ наголошує на тому, що, у випадках, які стосуються прав одного з батьків, держава має сприяти возз`єднанню, зробити все, щоб зберегти відносини й відновити сім`ю.

В оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції послався на слова дітей під час бесіди зі спеціалістом Служби у справах дітей, однак безпосередньо судом першої інстанції допит свідків здійснено не було.

Відмова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 призводить до того, що двохсторонній нотаріально посвідчений договір, правове значення якого полягає у встановленні прав та обов`язків батьків по відношенню до дітей, фактично діє лише в частині забезпечення обов`язку позивача сплачувати аліменти, а в частині його права на зустрічі з дітьми - не діє.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Чухраєвої Н.С. 29 березня 2023 року надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача та її представника, у якому вона просить апеляційний суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції оголошувалася перерва на 12 квітня 2023 року.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 12 квітня 2023 року з`явився представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Чухраєва Н.С., просила апеляційний суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини 2 статті 15 цього Закону батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з частиною 4 статті 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору, позивач посилався на те, що відповідачем не виконуються та ігноруються умови договору, відповідач чинить перешкоди участі позивачу у вихованні дітей та не допускає його як батька до дітей, блокує його спроби зустрітись із дітьми, створює конфлікт та ігнорує умови укладеного між ними договору, позивач позбавлений (не отримує) того, на що він сподівався під час укладення спірного договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (частина 1 статті 610 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, серед іншого, виходив з того, що позивачем не надано доказів добровільного виконання ним умов договору щодо матеріального забезпечення дітей за період з 30 січня 2021 року.

Враховуючи, що предметом позову не є встановлення належності виконання позивачем ОСОБА_1 батьківських обов`язків в тому числі і щодо сплати аліментів, чи визначення способу участі позивача у вихованні дітей, або визначення місця проживання дітей, колегія апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що здійснений судом першої інстанції аналіз усіх поданих відповідачем висновків не стосується фактичних обставин справи, а прийняті судом першої інстанції в якості доказів відповідача документи не містять в собі інформації стосовно предмету спору.

З огляду на це колегією апеляційного суду при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення не надається оцінка виконанню позивачем ОСОБА_1 зобов`язання щодо сплати аліментів за вказаним договором та виконання позивачем ОСОБА_1 батьківських обов`язків.

При цьому, несплата позивачем упродовж певного періоду аліментів на дітей та наявність заборгованості з аліментів, саме по собі не є підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання договору, оскільки це не заперечує обов`язку позивача, як батька, приймати участь в утриманні його дітей, а надає можливість сторонам ефективно урегулювати аліментні відносини між ними з урахуванням обставин, які значно змінилися з часу укладення договору. Також розірвання договору не скасовує заборгованості за аліментами, у випадку її наявності, яка виникла під час його дії.

Як встановлено судом, 16 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір про участь у вихованні та утриманні дітей посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. та зареєстрований у реєстрі за №8-32 (а.с. 43-45 т. 1).

Відповідно до пункту 1.1. договору, цей договір укладено стосовно місця проживання та утримання спільних неповнолітніх дітей:

п.п.1.1.1 сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

п.п.п. 1.1.2 доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У розділі 2 «Порядок здійснення батьківських прав» визначено, що батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь який день тижня та у будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю, брати сина чи доньку або сина та доньку до себе за місцем свого проживання чи місцем перебування (пункт 2.1).

Як вбачається з матеріалів справи, умовами пункту 2.3 договору сторони встановили чіткий графік зустрічей батька (позивача ОСОБА_1 ) з дітьми, а саме.

Батько має право, попередньо повідомивши матір про свій намір та адресу перебування дітей, брати сина та/або доньку до себе за місцем свого проживання чи перебування, включаючи за межами України, у такі дні:

1) у суботу та неділю - кожного другого тижня;

2) у період літніх канікул (на строк не менше ніж 23 календарних дні);

3) кожного другого Нового Року (на весь період новорічних свят);

4) кожного другого Великодня;

5) кожного другого єврейського нового року (Рош ха-Шана) на весь період новорічних свят;

6) кожного другого єврейського свята чуда (Ханука) на весь період святкування (пункт 2.3 договору, а.с. 43 т. 1).

Сторони домовилися, що мати (відповідач ОСОБА_2 ) не має права і не буде прямо чи опосередковано перешкоджати, унеможливлювати чи обмежувати перебування сина та/або доньки з батьком (пункт 2.4. договору) та мати зобов`язується не перешкоджати спілкуванню дітей із батьком (пункт 3.2.1. договору).

Також, сторони дійшли згоди вирішувати всі поточні питання, пов`язані з дітьми, з урахуванням думки та бажання дітей, без примусу (пункт 2.6. договору)

Батьки зобов`язуються не втручатися в особисте життя один одного та не підбурювати дітей проти батька чи матері (пункт 3.4.2 договору) та зобов`язуються не чинити перешкод у спілкуванні дітей з дідом, бабою, іншими членами сім`ї та родичами (пункт 3.4.3. договору).

Відповідно до пункт 3.2.4., 3.2.5, 3.2.6. договору мати зобов`язується, інформувати батька про фізичний та психологічний стан здоров`я дітей, повідомляти батька про заплановані подорожі з дітьми по Україні та за кордон; заздалегідь інформувати батька про всі питання, що стосуються планування виховання та освіти дітей, їх забезпечення, планування канікул, вихідних та святкових днів тощо; завчасно узгоджувати з батьком всі питання (витрати), що стосуються матеріального забезпечення та утримання дітей (медичне забезпечення, школа, дитячий садок, гуртки, вихователі, репетитори, дитячі табори тощо).

Колегією апеляційного суду встановлено, що умови договору про участь у вихованні та утриманні дітей від 16 січня 2020 року відповідачем не виконуються, оскільки позивач не бачиться та не спілкується з дітьми протягом тривалого періоду, з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово направляв листи на адресу реєстрації відповідача ( АДРЕСА_1 ) з приводу зустрічей із дітьми, так і порядку виконання умов укладеного між ними договору.

15 серпня 2020 року позивач направив листа від 14 серпня 2020 року на адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ) про те, що він повідомляє про найближчі зустрічі із дітьми на наступні дати: 21 серпня 2020 року з 13.00 до 20.30 год; 23 серпня 2020 року з 13.00 по 20.30 год.; з 29 серпня 2020 року з 13.00. по 21 серпня 2020 року 20.30 год. Також повідомив, що приїде за ними особисто за адресою АДРЕСА_2 . (а.с. 55 т. 1)

Направлення листа підтверджено експрес-накладною № 7778 Нова Пошта від 15 серпня 2020 року та 16 серпня 2020 року.

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 направив листа від 15 вересня 2020 року року на ім`я ОСОБА_2 повідомити його про виконання вимог п.3.2.6., п.3.2.2., п.3.3.4 договору. Направлення листа на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) підтверджено квитанцією від 16 вересня 2020 року (а.с. 57 т. 1).

22 вересня 2020 року ОСОБА_1 направив листа від 15 вересня 2020 року року на ім`я ОСОБА_2 із повідомленням про наміри зустрітися із дітьми, тому просив зазначити зручний час, також повідомив про намір забрати дітей на вихідні дні (26-27 вересня 2020 року) за адресою свого місця проживання ( АДРЕСА_3 ). Направлення листа на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) підтверджено квитанцією від 22 вересня 2020 року. (а.с. 59 т.1)

01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 направив листа від 01 жовтня 2020 року на ім`я ОСОБА_2 із повідомленням про виконання вимог п.3.2.6., п.3.2.2., п.3.3.4 договору. Направлення листа на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) підтверджено квитанцією від 22 вересня 2020 року (а.с. 61 т.1).

13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 направив листа від 12 жовтня 2020 року на ім`я ОСОБА_2 у якому повідомив про розгляд його заяви про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, та прийняте розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області від 05 жовтня 2020 року № 308. Також повідомив, що має намір забрати дітей на вихідні дні 17 жовтня та 18 жовтня за адресою свого місця проживання ( АДРЕСА_3 ). Направлення листа на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) підтверджено квитанцією від 13 жовтня 2020 року (а.с. 63 т.2).

30 березня 2021 року ОСОБА_1 направив листа від 30 березня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 про обов`язок звітування коштів отриманих у рахунок аліментів відповідно до умов договору п. 3.3.2, та узгодження цілей а які вони будуть використані. Направлення листа на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) підтверджено описом відправлення (а.с. 165 т. 2).

Суд першої інстанції не врахував вказані листи як належні, достатні, достовірні докази щодо здійснення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача із дітьми, оскільки до суду не надано належних доказів підтвердження вручення чи відмову в отриманні вказаних листів ОСОБА_2 , про що також і не надав підтвердження у судовому засіданні представник позивача. А також не надано будь яких доказів того, що батько дітей у визначений та погоджений час приїжджав до дітей за місцем їх проживання, а відповідач чинила цьому перешкоди у будь який спосіб.

Разом з тим, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідачем у зустрічному позові про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо (а.с. 22-40 т. 1) визнавалося отримання листів позивача від 15 серпня 2020 року щодо визначення дат та часу зустрічей батька із дітьми. Однак, з метою недопущення продовження вчинення батьком домашнього насилля по відношенню до дітей, відповідачем та безпосередньо самим дітьми було надано позивачу відповіді про небажання спілкуватися та зустрічатися з батьком (а.с. 25 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи у вказані у листі від 15 серпня 2020 року дати - позивач із дітьми не спілкувався.

Відсутність спілкування батька (позивача) з дітьми після серпня 2020 року не заперечується і відповідачем в особі її представника у відзиві на позовну заяву від 02 грудня 2021 року (а.с. 193-200 т. 1). Разом з тим, відсутність спілкування з дітьми обґрунтовується тим, що у серпні 2020 року позивач на очах дітей побив їх дідуся. Після такого нервового потрясіння діти не хотіли його (батька) бачити (а.с. 194 т. 2).

Щодо вказаної вище події, то колегія апеляційного суду враховує, що постановою Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року скасовано постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173- КУпАП - закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП (а.с. 73-90 т. 1)

Про те, що оспорюваним договором не досягнуто мети його укладення - урегулювання та упорядкування правовідносин сторін у сфері виховання та утримання їх спільних дітей, свідчить також ініційовані сторонами поза межами договору різні судові спори.

Так, з матеріалів справи та за відомостями Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що

у жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, тимчасове обмеження батька у спілкуванні з дітьми, стягнення аліментів на дітей та стягнення заборгованості по сплаті аліментів (справа № 361/7281/20);

у листопаді 2020 року ОСОБА_2 двічі звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовами до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, визначення способу участі батька у вихованні дітей та стягнення аліментів (справи № № 361/7884/20, 361/8070/20).

у серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Самарського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за договором про участь у вихованні дітей (справа № 206/2414/22);

Крім того, позивач двічі звертався до органу опіки та піклування для вирішення питання порядку його участі у вихованні дітей.

05 жовтня 2020 року розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області за № 308 від 05 жовтня 2020 року «Про визначення порядку участі у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначення порядку побачень з дітьми окремо проживаючому батьку - ОСОБА_1 » було визначено дні та години побачень з дітьми.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Броварської районної адміністрації Київської області №308 від 05 жовтня 2020 року. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

10 травня 2022 року розпорядженням Броварської районної державної адміністрації Київської області за № 202 «Про визначення порядку участі у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначення порядку побачень з дітьми окремо проживаючому батьку - ОСОБА_1 ».

Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області, беручи до уваги думку дітей, заслухавши сторін, вважав за доцільне визначити ОСОБА_1 наступний порядок участі у вихованні дітей, а саме:

перші три місяці ІІ та IV неділя місяця з 13.30 год до 14.30 год за допомогою мобільних додатків Zoom чи Skype (live:.cid. fbl9f69928dal0df);

в подальшому II та IV неділя місяця з 13.00 год до 17.00 год, за місцем проживання дітей, в присутності їх матері (протягом півроку);

в подальшому, II та IV неділя місяця з 13.00 год до 17.00 год без присутності матері дітей та не за їх місцем проживання, за згоди дітей (а.с. 93-104 т. 3).

При цьому, як вбачається з висновку вказаний порядок участі у вихованні дітей (крім пункту 3) був запропонований відповідачем ОСОБА_2 .

Разом з тим, за клопотанням відповідача ОСОБА_2 виконання вказаного вище розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області, в тому числі, і щодо спілкування за допомогою мобільних додатків, було зупинено ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/8072/20 від 17 серпня 2021 року (а.с. 127-128 т. 2).

Отже, відповідач не допускає позивача як батька до дітей для спілкування навіть за допомогою мобільних додатків.

На думку апеляційного суду, слушним є висновок суду першої інстанції про те, що сам по собі указаний висновок органу опіки та піклування не підтверджує те, що відповідачем вчинялися перешкоди позивачу у спілкуванні із дітьми.

Однак, надаючи оцінку указаним обставинам у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що ініціювання сторонами зазначених судових спорів та звернення до органу опіки та піклування вже після укладення сторонами договору про участь у вихованні та утриманні дітей, умовами якого детально та чітко врегульовано порядок спілкування та зустрічей з дітьми позивача, свідчить про те, що обидві сторони мають взаємні претензії та спільні конфлікти, що впливають на сприйняття батька дітьми. А також, перешкоджають сторонам вирішити наявні спори у позасудовому порядку, як це передбачено пунктом 4.4 указаного договору,

Порядок вирішення спорів, що виникнуть у процесу виконання цього договору, передбачений пунктом 4.5 договору, відповідно до якого такі спори та розбіжності у тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України.

У матеріалах справи наявні висновки психологів та фахівців щодо емоційного ставлення дітей до батька (позивача), з яких вбачається, що діти не бажають спілкуватися із батьком.

При цьому, пунктом 2.6 договору визначено вирішення сторонами усіх поточних питань, пов`язаних з дітьми, з урахуванням думки та бажання дітей, без примусу.

Указане свідчить про те, що мета укладеного договору - спілкування позивача з дітьми, його участь у їх вихованні, не досягнута, у тому числі через емоційне ставлення до цього дітей та з урахуванням конфліктної ситуації між батьками, що вбачається зі змісту висновку психолога.

Умови договору не виконуються, оскільки сторони не переглянули його умови протягом одного місяця з дня досягнення малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чотирнадцятирічного віку (п. 4.2.)

Зі змісту висновку психолога вбачається, що графік та порядок спілкування позивача з дітьми у тому вигляді, який передбачений договором, може бути травмуючим для їх психічного розвитку, зокрема із урахуванням конфліктної ситуації між батьками.

Однак, суд першої інстанції не врахував необхідність забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості налагодити порядок та спосіб спілкування батька з дітьми, шляхом вирішення цього питання не договірним способом, який передбачає добровільність виконання, а шляхом звернення до суду або до органу опіки та піклування.

Тобто відмовляючи у позові, суд першої інстанції фактично залишив спір не вирішеним, а отже таке судове рішення не може вважатися таким, що відповідає завданням цивільного судочинства.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (справа «Белеш та інші проти Чеської Республіки», (Beles and others v. the Czech Republic), рішення від 12 листопада 2002 року).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір за подання позову у розмірі 908 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щиголь Володимира Валерійовича задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про участь у вихованні та утриманні дітей задовольнити.

Розірвати договір про участь у вихованні та утриманні дітей від 16 січня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 8-32.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 908 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 31 травня 2023 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська