Справа № 336/1796/23
Пр. № 4-с/336/18/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Чабанюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапи Андрія Дмитровича, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапи А.Д. під час здійснення виконавчого провадження.

В заяві зазначив, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 36228894 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини доходу боржника. Під час здійснення вказаного провадження, а саме: 14 травня 2018 року, старший державний виконавець Сапа А.Д. виніс постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Окрім вжиття зазначених заходів забезпечення виконавчого провадження, державним виконавцем було винесено постанови про арешт коштів боржника від 17.03.2021 року, від 14.05.2018 року, про арешт майна боржника від 14.05.2018 року.

Вказані постанови є незаконними, оскільки їх існування перешкоджає йому належним чином виконати свій обов`язок зі сплати аліментів. Між тим він не ухиляється від виконання встановленого рішенням суду обов`язку зі сплати аліментів, працюючи за договором з фізичною особою-підприємцем та отримуючи заробіток в розмірі мінімальної заробітної плати. Що стосується постанови про обмеження його в праві керування транспортними засобами, встановлене нею обмеження позбавляє його можливості отримати посвідчення водія та використовувати керування транспортом на законних підставах для отримання додаткового заробітку. Постанова про заборону його виїзду за кордон прямо перешкоджає йому як батьку багатодітної родини, який за загальним правилом має право перетинання кордону, скористатися цим правом та виїхати за межі держави для відвідування своєї сім`ї, яка в теперішній час перебуває в умовах тимчасової еміграції.

Окрім того, державний виконавець всупереч вимог «Інструкції з організації примусового виконання рішень» при обчисленні розміру його заборгованості виходив з розміру середньої заробітної плати для працівників даної місцевості без урахування податків та інших платежів, тоді як у відповідності до наведеної «Інструкції..» при обчисленні розміру заборгованості по аліментам необхідно враховувати заробітну плату та інші доходи боржника після утримання податків. Обчислена таким чином заборгованість має становити 259480 грн. 07 коп. порівняно з 332697 грн. 24 коп. заборгованості, нарахованої державним виконавцем.

У зв`язку з викладеним просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сапи А.Д. та зобов`язати його скасувати оскаржувані постанови, а також визнати протиправними дії службової особи виконавчої служби щодо здійснення розрахунку заборгованості по аліментам без врахування утриманих з заробітної плати податків та інших обов`язкових платежів та зобов`язати її здійснити перерахунок у відповідності до вимог «Інструкції з організації примусового виконання рішень» з урахуванням необхідних відрахувань з заробітної плати боржника.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 06.03.2023 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання в справі.

В судовому засіданні заявник та його представник підтримали вимоги скарги. Просять про її задоволення.

Представник зауважив на тому, що скільки всупереч вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» оскаржувані постанови не направлені боржнику, а про їх існування представник дізнався лише 19 січня 2023 року, коли у відділі державної виконавчої служби знайомився з матеріалами виконавчого провадження, і протягом встановленого законом десятиденного строку одразу звернувся до суду, є поважною причина пропуску строку подання цієї скарги, у зв`язку з чим просить визнати поважною причину пропуску строку звернення і поновити йому строк подання скарги на рішення та дії державного виконавця.

Посадова особа відділу виконавчої служби, чиї дії оскаржуються, проти задоволення скарги заперечує, посилаючись на те, що виконавчі дії в цьому провадженні він вчиняє виключно на підставі та у спосіб, встановлені Основним Законом України, Законом України «Про виконавче провадження». Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений обов`язок державного виконавця за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за чотири місяці, встановлювати тимчасові обмеження для боржника у праві керування транспортними засобами; користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та ополощеною зброєю і т. і.; у праві полювання; у праві виїзду за межі України. Оскільки вартість заборгованості перевищувала вказану суму, державним виконавцем було прийнято оскаржувані рішення у відповідності до вимог закону. Виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів знаходиться на виконанні у відділі з 2013 року, а саме: з 24 січня 2013 року, коли було відкрито виконавче провадження. Заборгованість виникла одразу після відкриття провадження і на теперішній час обчислюється сумою в 332697 грн. 24 коп. Лише після винесення оскаржуваних постанов боржник почав сплачувати вказану заборгованість. Наведені факти свідчать про злісне ухилення боржника від виконання судового рішення та у сукупності з іншими передумовами є підставою для застосування вказаних заходів забезпечення виконавчого провадження, окрім яких державним виконавцем були складені протоколи про притягнення боржника до адміністративної відповідальності.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів в розмірі, більшому ніж сума відповідних платежів за три місяці, обов`язком виконавця є винесення постанови про звернення стягнення на кошти боржника, тому законними є і постанови про накладення арешту на майно та кошти ОСОБА_1 .

Що стосується розрахунку заборгованості, він є об`єктивним, так як здійснювався у відповідності до положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», Сімейного Кодексу України, «Інструкції з організації примусового виконання рішень».

Оскільки його дії у виконавчому провадженні ґрунтуються на законі, просить про відмову в задоволенні скарги.

Заінтересована особа вважає, що дії державного виконавця є законними, застосування тимчасових обмежень прав боржника здійснено у відповідності до вимог законодавства про виконавче провадження, оскільки ОСОБА_1 злісно ухилявся від сплати аліментів, протягом одинадцяти років після ухвалення рішення вона не отримувала аліментів взагалі. Лише у лютому 2022 року від боржника почали надходити певні грошові суми.

У зв`язку з викладеним, у відсутність ознак протиправності в оскаржуваних рішеннях та діях державного виконавця, скарга, на думку ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані ними фактичні дані, суд знаходить скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 36228894 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини доходу боржника. Під час здійснення вказаного провадження, а саме: 14 травня 2018 року, старший державний виконавець Сапа А.Д. виніс постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Окрім вжиття зазначених заходів забезпечення виконавчого провадження, державним виконавцем було винесено постанови про арешт коштів боржника від 17.03.2021 року, від 14.05.2018 року, про арешт майна боржника від 14.05.2018 року.

Відповідно до ст. 448 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, який становить десять днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, може бути поновлено судом.

Вирішуючи вимоги скарги про поновлення пропущеного строку, суд враховує те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання заявником оскаржуваних постанов, які, у відповідності до вимог ст. ст. 28, 71 Закону України «Про виконавче провадження» повинна бути надіслана боржнику рекомендованим поштовим відправленням.

У зв`язку з викладеним суд, керуючись гарантованим Основним Законом України правом особи на доступ до правосуддя, вважає за можливе визнати поважною причину пропуску строку і поновити його.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень в Україні покладається, в тому числі, на державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження).

Меті дієвого виконання судових рішень підпорядковане впровадження сукупності дій визначених законом органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно Закону України «Про виконавче провадження», а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, як випливає із змісту статті 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і апогеєм захисту порушеного права.

Однією з засад виконавчого провадження є законність.

За змістом ч. 2 ст. 18 «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, а також, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як: встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця (1) і порушення права сторони виконавчого провадження такими рішеннями, діями чи бездіяльністю (2).

Обов`язки виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен, перш за все, встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Особливості виконання рішень про стягнення аліментів внормовані як Законом України «Про виконавче провадження», так і «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 512/5, від 02.04.2012 року.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок стягнення аліментів.

Зокрема, у відповідності до частини 9 цієї статті, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

З наведеного положення законодавства випливає, що наявність заборгованості в сумі, що перевищує суму аліментів за чотири місяці, тягне обов`язок державного виконавця винести вказані постанови, про що свідчить зміст дієслова «виносить (вмотивовані постанови)».

Як випливає з наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості боржника ОСОБА_1 , розмір його заборгованості зі сплати аліментів за період з березня 2012 року по грудень 2022 року включно, протягом якого ОСОБА_1 не вчинив жодного платежу, обчислюється сумою в 328185 грн. 24 коп., а це означає безумовну підставу для застосування вказаного обмеження (а. с. 13-14).

Виняток з правила, встановленого частиною 9 ст. 71 Закону, коли тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано, містить частина 10 цієї статті.

До цих випадків відносяться такі: якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існувування (1); використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю (2); проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (3); розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом (4).

Наведене означає, що підстав для незастосування означеного заходу забезпечення виконавчого провадження з виконання рішення про стягнення аліментів у державного виконавця не було.

Вирішуючи скаргу у в частині тверджень про незаконність постанов від 14.05.2018 року про арешт майна боржника та арешт його коштів та від 17.03.2021 року про арешт коштів боржника, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 56 Закону «Про виконавче провадження», що встановлює підстави для арешту і вилучення майна (коштів) боржника, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч. 2 ст. 56 Закону).

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Таким чином, законом встановлений обов`язок виконавця накласти арешт на майно та/або кошти боржника ще під час відкриття виконавчого провадження.

Враховує суд і зміст частини другої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідності до якої за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника, і доходить беззаперечного висновку про наявність за вказаних обставин у державного виконавця всіх підстав для застосування вказаного заходу забезпечення виконавчого провадження.

Що стосується тверджень про невірне обчислення заборгованості, суд погоджується з тим, що у відповідності до «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністра юстиції № 512/5 від 02.04.2012 року, стягнення аліментів здійснюється із суми заробітку платника аліментів після утримання з нього обов`язкових податків, проте бере до уваги, що в основу оскаржуваного розрахунку покладено не заробіток заявника в певному суб`єкті господарювання, а у відповідності до вимог ст. 195 СК України - статистичні відомості про середній заробіток працівника відповідної кваліфікації для даної місцевості, що виключає можливість відрахування з цього заробітку певної суми податків та обов`язкових платежів.

Як випливає із змісту ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги, а відповідно до ч. 2 цієї статті у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає неправомірними рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки законом встановлений спосіб поновлення права особи шляхом визнання дій виконавця неправомірними, не вбачаючи в діях та рішенні виконавця при здійсненні виконавчого провадження ознак неправомірного посягання на права заявника, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в цій частині.

Керуючись ст. ст. 447-451, 260, 352-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапи Андрія Дмитровича задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги на дії державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапи Андрія Дмитровича залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя О.В. Щаслива