Справа №295/1817/23
21.07.2023 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючого судді Чішман Л.М.
за участю секретаря Лайчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом за позовом представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати особистою приватною власністю 4/5 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 55,65 м.кв. та визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1/5 частки такої квартири, стягнути з відповідача судові витрати.
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 09.032023 відкрито загальне позовне провадження в справі.
Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала просила задовольнити.
Відповідач належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ( а.с.22, 28), відзиву на позовну заяву не подав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку за відсутності сторін.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 15 листопада 1996 року між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтвержується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . Згідно свідоцтва про зміну імені, прізвище ОСОБА_3 було змінено на ОСОБА_1 , про що 17.02.2017р. складено відповідний актовий запис №16. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 29.06.2017 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Згідно договору купівліпродажу квартири від 03.02.2003 р. сторонами було придбано у продавця ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,65 м.кв. Придбання квартири було вчинено за 16 129,00 грн., з яких 3 169,00 грн., позивачем, як покупцем було передано продавцю до підписання даного договору. Згідно п. 2 даного договору купівлі-продажу квартири решта коштів 12 960,00 грн. позивач, як покупець, повинна була виплатити представнику продавця до 20.03.2003р. У власності позивача перебувала однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 38,6 м.кв., право власності на яку було зареєстроване в Житомирському державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 15.12.1995р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Житомирською державною нотаріальною конторою від 08.12.1995р. за р. №498848. Договором купівлі-продажу від 14.07.2003р. за р. №6961 підтверджується, що позивачем продано квартиру АДРЕСА_2 , за 13 256,00 грн. Позивач в позові зазначає, що в цей же день на виконання п. 2 договору купівлі-продажу квартири від 20.03.2003р. позивачем проведено повний розрахунок продавцем ОСОБА_4 шляхом передачі коштів його представнику в сумі 12 960,00 грн. Відповідач не заперечував вказаних обставин, будь яких доказів на спростування не надав. З вказаних обставин вбачається, що позивачем придбано квартиру АДРЕСА_1 , за її власні кошти, отримані від продажу її власного майна. Особистий внесок позивача на придбання спірної квартири становив 12 960,00 грн, що дорівнює 4/5 частинам квартири АДРЕСА_2 . Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Враховуючи, що спірне майно - квартиру набуто 20.03.2003 року, то для вирішення питання щодо моменту виникнення права власності подружжя на спірну квартиру, повинні застосовуватися положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС). Відповідно до ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Аналогічні положення закріплено у пунктах 1, 2 частини першої статті 57 СК України. Згідно статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке є об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути спільною сумісною власності за укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно частини четвертої статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Інша частина (1/5) спірної квартири АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю сторін. Відповідно до ст. 141 ЦПК, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати на сплату судового збору. Керуючись ст.ст. 12,77, 81, 141, 280, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст.ст.22, 24 КзШС України, ст.ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України, суд,-
У Х В А Л И В: Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 4/5 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 55,65 м.кв.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 55,65 м.кв.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 1073,60 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення буде виготовлено 19.06.2023 року

Позивач ОСОБА_1 , прож. АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач ОСОБА_2 , прож. АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3

Суддя Л.М.Чішман