СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Жовноватюк В.С., за участю секретаря Лопатюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної Міграційної Служби України у місті Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою, у якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13.11.1991.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що ОСОБА_1 громадянин російської федерації, на території України проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у подальшому планує встановити свою належність до громадянства України. Стверджує, що народився у м. Харцизьк Донецької області 11.04.1990, батько заявника та мати станом на 24.08.1991 постійно проживали на території України та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Також з ними проживав брат заявника. Заявник зазначає, що він відвідував дитячий сад " Чарівниця ", навчався в школі № 25 м. Харцизька.

У 2001 році батьки разом із заявником змінили місце проживання та виїхали до іншої країни - російської федерації, а саме у м. Орел. У 2005 році заявник отримав паспорт громадянина російської федерації. У 2020 році іммігрував з росії в Португалію.

02.05.2022 заявник звернувся до органів державної міграційної служби із метою перевірки належності до громадянства України та надання роз`яснень стосовно порядку дій для отримання паспорту громадянина України.

14.06.2022 ДМС роз`яснило, що за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділів ГУДМС України в Донецькій області та УДМС України в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження і територій, де ведуться активні бойові дії), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не значиться. За таких умов заявник позбавлений можливості набути громадянство України.

З цих підстав просить заяву задовольнити.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02.02.2023 відкрито окреме провадження у справі.

03.03.2023 до суду надійшли письмові пояснення заінтересованої особи Солом`янського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, у якому відділ просить залишити заяву без задоволення. Зазначає, що заявник просить встановити факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», встановлення такого факту обумовлено тим, що це необхідно заявнику для визначення належності до громадянства України, відповідно до положень п. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України». Однак доводи, наведені заявником, не підтверджують факт постійного проживання на території України на момент 24.08.1991 чи 13.11.1991. Зауважує, що відповідно до наявної інформації громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закордонний паспорт № НОМЕР_1 , виданий 06.07.2019, орган, що видав - мвд НОМЕР_2 за останні 5 років кордон України не перетинав. Акцентують увагу суду, що заявник має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», а це вже інші підстави і в даному випадку це вже НЕ судовий порядок.

Перед початком судового розгляду від представника заявника - адвоката Копійчук О.В. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Також до суду надійшло клопотання представника Солом`янського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про розгляд справи без представника заінтересованої особи.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту громадянина російської федерації, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Українській РСР.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: м. Харцизьк, Донецька обл., Українська РСР, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до копій паспортів громадян України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (батько заявника) народився у селищі Гірне міста Харцизька Донецької обл., прописаний у м. Харцизьк, відмітка від 16.08.1988; та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (мати заявника) народилась у м. Харцизьк Донецької обл., прописана у м. Харцизьк, відмітка від 19.12.1995.

У матеріалах справи міститься відповідь Державної міграційної служби України від 14.06.2022 № К-1830-22/6.5/1589-22 про розгляд звернення ОСОБА_1 , де зазначено, що за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь, та окремих територіальних підрозділів ГУДМС України в Донецькій області та УДМС України в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження і територій, де ведуться активні бойові дії), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не значиться.

Заявник також додає копію договору оренди квартири № 20/01/2022 від 01.02.2022 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Юридичне значення має факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08.10.1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 року № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Згідно з п. 10 Порядку Для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, оцінивши всі надані докази у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що заявник ОСОБА_1 не довів факт свого постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України».

Керуючись ст.ст. 4-13, 273, 293, 294, 315-319, 352 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної Міграційної Служби України у місті Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Жовноватюк

Повний текст виготовлено 16.05.2023