№№ 336/3330/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16.10.2004 Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції.

В обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, 16.10.2004 між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які за спільною згодою між батьками залишаються проживати разом з позивачем.

Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливим.

З січня 2022 року фактично сімейні відносини припинилися. Сторони мешкають за різними адреса та не спілкуються. Зв`язок з відповідачем повністю утрачений.

За таких обставин позивач вважає, що подальше життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечить її інтересам.Спору про поділ майна немає.

На підставі вищенаведеного, позивачка просить розірвати шлюб.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2023 року було відкрито провадження у справі.

04.05.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яку мотивує наступним. Позовні вимоги не визнає, заперечує проти розлучення. Зазначає, що жодних розмов з позивачем про розлучення до моменту її звернення до суду з відповідним позовом вони не вели. Більше того вони спільно проживають єдиною сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому відповідач фінансово забезпечував родину, приймав участь у вихованні їхніх трьох неповнолітніх дітей та всіляко брав участь у житті родини. Жодних образливих дій по відношенню до позивача чи дітей відповідач не здійснював, має стабільну роботу. Більше того, навіть позивач не ухилялася від участі в житті сім`ї вони разом проводили відпочинок будували плани та узгоджували спільні дії. Той факт, що після початку повномасштабного вторгнення рф до України, оголошення військового стану та у зв`язку із активними бойовими діями в Запорізькій області, сторонами було прийнято спільне рішення про доцільність виїзду позивачу з дітьми за межі України, не змінювало стосунки між сторонами, які на його думку продовжували носити характер шлюбних відносин. У зв`язку із чим, відповідач зовсім не розуміє та не розділяє підстав позивача для звернення до суду з позовною про розірвання шлюбу. Крім того, зазначає, що на даний момент діти перебувають з позивачем проте жодної домовленості про проживання їх з позивачем у зв`язку із розірванням шлюбу між сторонами не досягнуто. На підставі вищенаведеного відповідач заперечує проти розірвання шлюбу та вважає, що їхні шлюбні відносини можуть бути відновлені і вони досягнуть миру та просить надати строк для примирення у 6 (шість) місяців.

17.05.2023 року від позивача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якої, заперечує проти надання строку на примирення, оскільки шлюб досить давно носить суто формальний характер, що й призвело до того, що відповідач не вимушено, а добровільно, використав ним же спровоковану чергову дрібну підставу( сварку) та пішов із дому, припинивши сімейні стосунки, виховання дітей і ведення спільного господарства із січня 2022 року та навіть початок війни ніяк нічого не змінив. За цей час відповідач жодного разу не робив ніяких кроків і не намагався примиритись, хоча сплинуло багато часу, порушив добровільну обіцянку щодо розміру повної сплати аліментів, не цікавиться здоров`ям та станом менших дітей. Всупереч твердженню про примирення, відповідач всіляко сам своїми діями створює ці перепони, хоча зазначав ,що прийме будь-яке рішення, зокрема, щодо проживання дітей. На підтвердження чого позивач посилається на листування із відповідачем у застосунку "Вайбер", а також фотознімком у профілі відповідача в соціальній мережі, яким зображений відповідач з іншою жінкою, що спростовуює твердження ОСОБА_2 про наміри зберегти родину. Зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушення жінки до шлюбу не допускається, а сам факт одруження з людиною,яку не кохаєш, суперечить моральним засадам суспільства.

Правом надання заперечень відповідач не скористався.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає за можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16.10.2004 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції з актовим записом № 1182

Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Тобто, зі змісту вказаної норми слідує, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В пункті 10 Постанови № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно з ч.5 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю, а також те, що примушування до шлюбу заборонено чинним законодавством, а також те, що надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком (відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховний Суд від 30.05.2019 по справі № 442/6319/16-ц), суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

В сттатті 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Таким чином, аналізуючи досліджені докази та правові норми, що регулюють спірні правовідносини; за встановлених обставин, зважаючи, що сторони із січня 2022 року, тобто більше року проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинені; будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідно відносини між подружжям можливо покращити, можливо відновити шлюбні відносини та зберегти сім`ю, суду не надано, а формальне ж існування шлюбу суперечить інтересам позивача, які мають істотне значення, і має ознаки примушування до його збереження, що є порушенням права на свободу та особисту недоторканність та може мати наслідки, встановлені законом, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 264, 265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 16.10.2004 Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції з актовим записом № 1182

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України зазначаються такі відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв

29.05.23