Головуючий у І інстанції Маркєлова В.М.
Провадження № 22-ц/824/6801/2023 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,у якому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 20 806,59 грн.; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 952,12 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 рокупослуги з централізованого опалення в розмірі 23021,91 грн. та заборгованість за спожиті з 01.05.2018року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 20 817,78 грн. Крім цього, позивач просив стягнути з відповідачки витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, відтаквідповідачка є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Відповідачка від послуг, які надаються позивачем, не відмовлялась, при цьомусвоєчасно не сплачувала за спожиті послуги, в результаті чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2021 рокускладає 43 839,69 грн. та складається з: 23 021,91 грн.- заборгованість за послуги з централізованого опалення, 20 817,78 грн. - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води.

Крім того, позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідачки з оплати заборгованості, яка утворилась до 01.05.2018 року за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 758,71 грн.

Факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Позивач зазначив, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.

Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання.

Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого правилами, який був опублікований 31.07.2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року №111 (4511).

На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго», на підставі типового договору було опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) від 28.03.2018 року.

Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.

Позивач зазначив, що загальна сума заборгованості відповідачки за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води до 01.05.2018 року та після 01.05.2018 року разом становить 65 598,40 грн., що і просив стягнути позивач з відповідачки на свою користь.

09.02.2022 року ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги визнала частково та просила: позовні вимоги щодо заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року та з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 21 769,09 грн. не задовольняти у зв`язку з відсутністю заборгованості за цей період (а.с.73-74).

Також, просила застосувати наслідки спливу позовної давності в частині позовних вимог, які стосуються заборгованості за спожиті до 01.05.2018 рокупослуги з централізованого опалення в розмірі 20806,59 грн.

Крім того, просила заявлені позовні вимоги задовольнити частково в частині оплати заборгованості за спожиті з 01.05.2018року послуги з централізованого опалення в розмірі 23 021,91 грн.

Ухвалою від 30.09.2022року суд залучив до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до уточненої позовної заяви КП «Київтеплоенерго» від 01.08.2022 року позивач просив стягнути вищевказані суми заборгованості з відповідачів у солідарному порядку (а.с.104-105).

РішеннямДарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 6 956,58 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23 021,91 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 817,78 грн., усього 50 796,27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» судові витрати: по 12,78 грн. за отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та судовий збір по 1 757,78 грн., а всього по - 1 770,56 грн. з кожної.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила визнати протиправним нарахування КП «Київтеплоенерго» плати з 01.05.2018 року за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20817,78 грн. за споживання гарячої води не за показниками лічильника гарячої води КВОГВ № 6465168 та скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» плати з 01.05.2018 року за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 817,78 грн.

Крім цього, просила судовий збір за подання позову КП «Київтеплоенерго» до суду першої інстанції розподілити між відповідачем та позивачем пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 405,00 грн.

Також апелянт просила позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 6 956,58 грн. та заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23 021 грн. 91 коп. покласти на ОСОБА_1 .

Обгрунтовуючи скаргу, відповідачка посилалась на те, що у поданому нею відзиві на позовну заяву вона визнала вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 23 021,91 грн., однак позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води не визнає, оскільки станом на 01.01.2022 року заборгованість відсутня, на підтвердження чого вона надала копію рахунку-повідомлення станом на 01.01.2022 року. Проте, суд відхилив твердження ОСОБА_1 щодо відсутності заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води, оскільки долучена до відзиву копія рахунку-повідомлення не містить періодів сплати та призначення платежів.

При цьому, апелянт зазначила, що згідно акту зняття контрольних показників з лічильника гарячої води КВОГВ № 6465168 26.10.2020 року поточні показники - 00047 м3.

Згідно акту зняття контрольних показань з вузла розподільчого обліку гарячої КВОГВ № 6465168 від 31.08.2021 року поточні показання- 00048 м3.

Відповідно до рахунку повідомлення ІД 457515 станом на 01.01.2022 року за житлово-комунальні послуги борг з централізованого постачання гарячої води становить 99,85 грн., поточні показники 49,5 м3 та попередні 48,48 м3.

21.01.2022 року згідно квитанції ПриватБанк № 0.0..0 заборгованість за централізоване постачання гарячої води в розмірі 99,85 грн. була погашена.

Відповідачка вказувала, що визначаючи суму заборгованості, суд відхилив її доводи щодо відсутності заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води, оскільки долучена до відзиву копія рахунку-повідомлення не містить періодів сплати та призначення платежів, але у вказаній копії рахунку-повідомленні чітко вказано особистий рахунок № НОМЕР_1 , відповідно до якого здійснюються розрахунки між відповідачем та позивачем, поточні та попередні показання, наявність або відсутність заборгованості, та сума нарахувань за споживання.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника позивача КП «Київтеплоенерго» - Білик І.О., остання просила залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (65 598 грн. 40 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що рішення оскаржено лише в частині стягнення у солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Київтеплоенерго» плати за надані послуги з централізованого постачання гарячої води з 01.05.2018 року у розмірі 20 817,78 грн., апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 01.05.2018 року КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

28.03.2018 року в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) КП «Київтеплоенерго» було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до відповіді КП КМР «КМ БТІ» 07.02.2022 року та долученої до неї копії договору купівлі-продажу від 28.08.2001 року, квартира АДРЕСА_2 , в рівних долях належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.96-97).

Встановлено, що вказана квартира під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, тому відповідачі є споживачамипослуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. При цьому, відповідачі від послуг, які надаються позивачем, не відмовлялись, однак своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2021року складає 43 839,69 грн. та складається з: 23021,91 грн.- заборгованість за послуги з централізованого опалення, 20 817,78 грн. - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води.

Крім цього, позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідачів з оплати наданих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 21758,71 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 817,78 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості цієї вимоги позивача, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 01.05.2018 року КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пункту 1частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Поняття виробника та постачальника комунальних послуг також визначено Положенням про порядок розрахунків за комунальні послуги між виробниками (постачальниками), виконавцями і споживачами послуг водопостачання, водовідведення і теплопостачання в умовах використання засобів обліку споживання води і теплової енергії в житловому фонді та підвищення економічної зацікавленості споживачів у їх встановленні за власні кошти, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року N 55, відповідно до якого виробниками (постачальниками) холодної і гарячої води та теплової енергії є підприємства і організації, які за договорами надають виконавцям та споживачам комунальні послуги; виконавцями послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають комунальні послуги споживачам (житлово-експлуатаційні та інші організації). У деяких випадках виробники (постачальники) послуг можуть бути і виконавцями послуг (наприклад, для власників приватних будинків), а споживач - це фізична або юридична особа, що користується комунальними послугами.

Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Згідно з п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Згідно з п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За правилом ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

При цьому, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами сплату отриманих послуг або не доведе іншого розміру заборгованості.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачами неналежним чином виконувався обов`язок по оплаті наданих їм позивачем послуг з централізованого постачання гарячої води з 01.05.2018 року, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині та стягнення заборгованості у визначеному позивачем розмірі, який відповідачами спростований не був.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин суду належні, допустимі та достовірні докази.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подана відповідачем до суду копія рахунку-повідомлення ІД 457515 від 01.01.2022 року не спростовує висновків суду про доведеність позивачем наявності у відповідачів заборгованості з централізованого постачання гарячої води, оскільки вказана копія рахунку-повідомлення не містить будь-якої інформації з приводу здійснених боржниками платежів на погашення наявної у них заборгованості та жодним чином не спростовує наданий позивачем розрахунок заборгованості, який є чітким, зрозумілим, узгоджується з матеріалами справи, і обґрунтовано був прийнятий судом першої інстанції, як належний і достовірний доказ.

Правильним є і висновок суду про солідарне стягнення заборгованості за спожиті послуги з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 та відповідно до приписів чинного законодавства несуть солідарний обов`язок по утриманню належного їм майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не надана належна оцінка наявним у справі доказам, спростовуються змістом судового рішення, з якого вбачається, що судом надана повна, всебічна та об`єктивна оцінка усім наявним у справі доказам.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідачки з висновками суду. При цьому,докази та обставини, на які посилається відповідачка у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог КП «Київтеплоенерго» обґрунтовано задоволено вимоги останнього.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення в частині стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої водисудом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідачки цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції в цій частині без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 грудня 2022 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 20 817 грн. 78 коп. - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: