справа № 361/6385/19
провадження № 2/361/94/23
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Панек А.С., Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Київоблгаз, Товариства з обмеженою відповідальністю Київоблгаз Збут, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати дії Публічного акціонерного товариства Київоблгаз (далі ПАТ Київоблгаз), яке змінило назву на Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Київоблгаз (далі АТ ОГРС Київоблгаз), Товариства з обмеженою відповідальністю Київоблгаз Збут (далі ТОВ Київоблгаз Збут), ОСОБА_2 неправомірними, які полягають у невизнанні дієвості рішення суду від 18 квітня 2016 року; зобов`язати АТ ОГРС Київоблгаз відключити від газопостачання будинок АДРЕСА_1 ; зобов`язати ТОВ Київоблгаз Збут анулювати особовий рахунок на ім`я ОСОБА_2 за цією адресою; стягнути у рівних долях з відповідачів на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 12000 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником 35/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Без її дозволу та письмової згоди, відповідачі АТ ОГРС Київоблгаз і ТОВ Київоблгаз Збут, не зважаючи на те, що договір про надання послуг з газопостачання від 28 січня 2009 року, який укладений між ПАТ Київоблгаз і ОСОБА_2 , визнаний Апеляційним судом Київської області недійсним, вважають й надалі ОСОБА_2 своїм клієнтом, який лише зареєстрований за цією адресою, проте там не проживає, здійснили об`єднання особових рахунків без її відома, надають всі права споживача по газопостачанню у вказаний будинок лише відповідачу ОСОБА_2 .

На її неодноразові звернення до цих товариств з метою відключення даного будинку від газопостачання та здійснити нове оформлення договору про надання послуг з газопостачання, їй в укладенні такого договору відповідачі АТ ОГРС Київоблгаз і ТОВ Київоблгаз Збут відмовляють, надаючи лише формальні відповіді, які фактично зводяться, на її думку, до того, що вони не визнають рішення суду від 18 квітня 2016 року про визнання недійсним договору про надання послуг з газопостачання від 28 січня 2009 року, укладеного між ПАТ Київоблгаз і ОСОБА_2 , із посиланням на те, що суд не зобов`язав відповідачів визнати ОСОБА_2 не їхнім клієнтом, відключити будинок від газопостачання та здійснити нове оформлення договору про надання послуг з газопостачання із нею, з урахуванням її права власності на цей будинок. Вважає, що відповідачі порушують її право власності на нерухоме майно, не визнаючи дієвість рішення суду. Наслідки перенесеної нею моральної травми через неправомірні дії відповідачів не визнання ними судового рішення і фактична відмови від обслуговування її частини будинку, призвели до появи негативних наслідків, які виразилися у психосоматичних ти психоемоційних змінах у її самопочутті, чим їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 12000 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача АТ ОГРС Київоблгаз Дмитренко О.О. у судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив на позов, у якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не зазначено, які саме її права та інтереси порушено, не конкретизовано позовні вимоги, не визначено спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів, не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; не надано доказів, що підтверджують зазначені обставини. Крім того, вказувала, що посилання позивача на те, що їй відмовлено в укладенні договору не відповідає дійсності, оскільки позивачу ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося та роз`яснювалося порядок укладення договору з розподілу природного газу. Також зазначала, що 27 червня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області ОСОБА_1 відмовлено у задоволені позову до ПАТ Київоблгаз, ТОВ Київоблгаз, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про зобов`язання укласти договір з газопостачання будинку АДРЕСА_1 . Дане судове рішення набрало законної сили 30 липня 2019 року. Вважає, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та задоволенню він не підлягає, просила суд відмовити у його задоволенні. Також подала до суду заяву, у якій просила суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника АТ ОГРС Київоблгаз.

Представник відповідача ТОВ Київоблгаз Збут Кислощук Я.С. у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнає повністю, вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволенню вони не підлягають, оскільки жодним чином та в будь-який спосіб товариство не відмовляло позивачу в укладенні договору з розподілу природного газу, а навпаки неодноразово пропонувало ОСОБА_1 та роз`яснювало їй, що згідно із розділом ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, обов`язковою умовою укладення договору є наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу. Вважає, що позивач не довела та не обґрунтувала у чому саме полягає моральна шкода, не доведено факту завдання їй моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з протиправними діями відповідачів; жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 суду не надано. Просила суд у задоволенні позову відмовити. Також подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності.

З?ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Із матеріалів справи видно, що 27 жовтня 1988 року рішенням Броварського міського народного суду Київської області задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ житлового будинку.

Суд визнав за ОСОБА_6 право власності на 65/100 часток та за ОСОБА_5 право власності на 35/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та здійснив поділ цього житлового будинку в натурі, виділивши їм конкретні приміщення у даному житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті належні йому на праві власності 35/100 часток вказаного житлового будинку успадкувала позивач ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , після її смерті належні їй на праві власності 65/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 успадкував її чоловік ОСОБА_2 , відповідач у даній справі.

01 жовтня 2012 року заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, яке набрало законної сили, судом визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 21 листопада 2008 року на ім`я ОСОБА_2 , та скасовано реєстрацію права власності за ним на 65/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

28 січня 2009 року, тобто ще у період належності відповідачу ОСОБА_2 на праві власності 65/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , між ним і відповідачем ПАТ Київоблгаз був укладений договір про надання послуг з газопостачання всього будинку.

Зазначені обставини встановлені рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2015 року та рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року у цивільній справі № 361/6627/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Київоблгаз та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про надання послуг з газопостачання та його скасування, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, визнано недійсним договір про надання послуг з газопостачання від 28 січня 2009 року.

25 жовтня 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір дарування 65/100 часток житлового будинку із відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О. А., зареєстрований в реєстрі за № 15-11.

Таким чином, право власності на належні ОСОБА_2 на праві власності 65/100 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набула ОСОБА_3 .

Також суд встановив, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 протягом тривалого часу існують конфліктні відносини, що виникли між співвласниками даного будинку, та необхідністю отримання різних погоджень стосовно володіння й розпорядження частками житлового будинку, у зв`язку з чим між ними виникали судові спори.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідачі ПАТ Київоблгаз та ТОВ Київоблгаз Збут не визнають рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року, яким визнано недійсним договір про надання послуг з газопостачання, укладений 28 січня 2009 року між ПАТ Київоблгаз і ОСОБА_2 , вважаючи останнього й надалі своїм клієнтом, надають йому всі права споживача по газопостачанню у зазначений будинок лише відповідачу ОСОБА_2 , на її (позивача) неодноразові звернення до цього товариств з метою відключити вказаний будинок від газопостачання та здійснити оформлення нового договору про надання послуг з газопостачання до її частини будинку, в укладенні такого договору їй відмовляють.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 виклала правовий висновок та роз`яснила, що під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови).

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів особи визначений у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Зміст позовних вимог це певна форма захисту, яку позивач просить застосувати суд, що відображається в прохальній частині позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 зробила правовий висновок, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом за захистом порушеного, на її думку, права відповідачами ПАТ Київоблгаз і ТОВ Київоблгаз Збут, просить суд захистити порушене право, обравши спосіб захисту, шляхом визнання неправомірними дій цих відповідачів у невизнанні ними дієвості рішення суду.

У ч. 1 ст. 1291 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що рішення Апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2016 року у цивільній справі № 361/6627/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ Київоблгаз та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про надання послуг з газопостачання та його скасування, набрало законної сили.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 у частині визнання неправомірними дій відповідачів у невизнанні ними дієвості рішення апеляційного суду від 18 квітня 2016 року, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом та є неефективним для захисту порушеного права, оскільки не передбачено такого способу захисту, який обрано позивачем, а саме фактично підтвердження в судовому порядку правомірності рішення суду, що набрало законної сили, або визнання неправомірними дій осіб у невизнанні ними цього рішення суду, тому позов у цій частині на вимогах закону не ґрунтуються та задоволенню не підлягає.

Щодо заявлених ОСОБА_1 вимог про зобов`язання АТ ОГРС Київоблгаз відключити від газопостачання житловий будинок АДРЕСА_1 та зобов`язати ТОВ Київоблгаз Збут анулювати особовий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_2 за вказаною адресою, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що із 26 жовтня 2016 року на підставі договору дарування право власності на 65/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 , а на 35/100 часток позивачу ОСОБА_1 .

Відомостей про те, що питання про припинення спільної часткової власності на вказаний житловий будинок між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 вирішено, позивачем суду не надано.

У п. 4 глави 1 розділу I Кодексу газорозподільних систем визначено значення таких термінів:

вузол обліку природного газу/вузол обліку/ВОГ сукупність засобів вимірювальної техніки, зокрема лічильник газу або звужуючий пристрій, та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведених до стандартних умов, визначених законодавством;

ЕІС-код (Energy Identification Code) персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний Оператором газорозподільної системи в установленому цим Кодексом порядку;

засіб вимірювальної техніки/ЗВТ технічний засіб, включаючи лічильник газу, який застосовується під час вимірювань і має нормовані метрологічні характеристики;

Оператор газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

Оператор газотранспортної системи (далі Оператор ГТС) суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

За змістом п. 1 Глави 7 Розділ VI Кодексу газорозподільних систем Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання (далі ПБСГ) та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) отримання від Оператора ГТС повідомлення про припинення розподілу природного газу споживачу у випадках: відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді; відсутності підтвердженої номінації у діючого постачальника на обсяги транспортування природного газу для потреб споживача; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України Про забезпечення комерційного обліку; 5) розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку Споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проєктній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання; 12) в інших випадках, передбачених законодавством.

Позивач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказувала, що вона зверталася до відповідачів з приводу відключення житлового будинку від газопостачання та анулювання відкритого на ім`я ОСОБА_2 особового рахунку, проте відповідачі порушують її право, відмовляючи укласти з нею договір на постачання природного газу, на підтвердження чого надала декілька листів-відповідей на її звернення.

При цьому самих заяв до відповідачів, коли конкретно і до кого із відповідачів вона зверталася із зазначеними питанням, позивач ОСОБА_1 суду не надала, тому певні висновки суд здійснює, виходячи з наданих нею відповідей.

Із зазначених відповідей ТОВ Київоблгаз Збут та АТ ОГРС Київоблгаз видно, що позивачу ОСОБА_1 роз`яснено порядок укладення договору надання населенню послуг з газопостачання та роз`яснено, що відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, обов`язковою умовою укладення договору є наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу та у разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один з договорів з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, враховуючи той факт, що із 2016 року право власності на 65/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_8 , будь-яких вимог до останньої не пред`явила та лише 06 липня 2021 року подала до суду в порядку ст. 51 ЦПК України клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_8 .

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2019 року провадження у цій справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

01 жовтня 2019 року у даній справі закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 22 грудня 2020 року.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Виходячи з наведеного вище, слід дійти висновку, що позивач ОСОБА_1 подала зазначене клопотання із порушенням строків, встановлених ст. 51 ЦПК України, та заявляючи це клопотання не довела, що до подання цього позову у справі до суду вона не знала та не могла знати про підставу залучення до справи такого співвідповідача, враховуючи, що право власності на 65/100 часток зазначеного житлового будинку за ОСОБА_8 зареєстровано ще у 2016 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У ч. 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 належних доказів існування особистого рахунку на ім`я ОСОБА_2 із послуги газопостачання, враховуючи, що з 2016 року будинок АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить їй (позивачу) і ОСОБА_8 , суду не надала, належних доказів існування обставин передбачених законодавством для відключення будинку від газопостачання, враховуючи, що вирішення спору між співвласниками у межах даної справи, де таких вимог до співвласника не пред`явлено, а їх вирішення було б виходом за межі позовних вимог і порушенням принципу диспозитивності та змагальності, також суду не надано та не доведено.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та не доведеними належними і допустимими доказами, тому задоволенню вони не підлягають.

Також не підлягає задоволенню й вимога ОСОБА_1 про стягнення із відповідачів у рівних частках на її користь завданої моральної шкоди в розмірі 12000 грн., оскільки дана вимога є похідною від заявлених вище позовних вимог.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, обраний позивачем спосіб захисту, відсутність наданих позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Київоблгаз, Товариства з обмеженою відповідальністю Київоблгаз Збут, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.