Дата документу 17.04.2023Справа № 645/1748/19
Провадження № 2/554/2490/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2023 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Проскурня Я.О.,

за участю учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ у натурі частки з майна, що знаходиться у спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Фрунзенського районного суду м.Харкова із позовом та уточненим позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ у натурі частки з майна, що знаходиться у спільній частковій власності, в якому просить змінити право спільної часткової власності ОСОБА_1 з 38/100 частин на 49/100 частин житлових будинків з надвірними будівлями і спорудами, що складаються з житлового будинку літ. «А-1» та житлового будинку літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_1 в натурі 49/100 частин житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1» з надвірними будівлями і спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 46,3 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, що складається з комори площею 4,4 кв.м (номер приміщення 3-1), кухні площею 6,3 кв.м (номер приміщення 3-3), житлової кімнати площею 5,1 кв.м (номер приміщення 3-4), житлової кімнати площею 8,2 кв.м (номер приміщення 3-5), житлової кімнати площею 13,8 кв.м (номер приміщення 3-6), коридору площею 5,0 кв.м (номер приміщення 3-7), санвузла площею 3,5 кв.м (номер приміщення 3-8) та гаража літ. «И», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Е», льоху літ. «К», воріт з хвірткою №2, 1/3 частини огорожі №4, свердловини №5, вигрібної ями №6, паркану №7; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 38/100 частини житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1» з надвірними будівлями і спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на житловий будинок «А-1» загальною площею 46,3 кв.м, житловою площею 27,1 в.м, що складається з комори площею 4,4 кв.м (номер приміщення 3-1), кухні площею 6,3 кв.м (номер приміщення 3-3), житлової кімнати площею 5,1 кв.м (номер приміщення 3-4), житлової кімнати площею 8,2 кв.м (номер приміщення 3-5), житлової кімнати площею 13,8 кв.м (номер приміщення 3-6), коридору площею 5,0 кв.м (номер приміщення 3-7), санвузла площею 3,5 кв.м (номер приміщення 3-8) та гаража літ. «И», сарая літ. «Г», вбиральні літ. «Е», льоху літ. «К», воріт з хвірткою №2, 1/3 частини огорожі №4, свердловини №5, вигрібної ями №6, паркану №7, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 47609 грн. компенсації.

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що вона відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.10.2017 року є власником 38/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.07.2018 року ОСОБА_2 є власником 25/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.02.1998 року ОСОБА_6 є власником 37/100 часток домоволодіння АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після смерті ОСОБА_6 її доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 27.10.2010 року звернулися до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сіверіної К.В. з заявами про прийняття спадщини після смерті свої матері. На сьогоднішній день ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають та зареєстровані в житловому будинку АДРЕСА_1 , але після смерті своєї матері свідоцтво про право на спадщину ще не отримали.

Відповідно до технічного паспорту, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку літ. «А-1» та житлового будинку літ. «Б-1».

Житловий будинок літ. «А-1» складається з комори площею 4,4 кв.м (номер приміщення 3-1), кухні площею 6,3 кв.м (номер приміщення 3-3), житлової кімнати площею 5,1 кв.м (номер приміщення 3-4), житлової кімнати площею 8,2 кв.м (номер приміщення 3-5), житлової кімнати площею 13,8 кв.м (номер приміщення 3-6), коридору площею 5,0 кв.м (номер приміщення 3-7), санвузла площею 3,5 кв.м (номер приміщення 3-8), всього по літ. «А-1» загальна плоша 46,3 кв.м, житлова площа 27,1 кв.м.

Житловий будинок літ. «Б-1» складається з житлової кімнати площею 8,6 кв.м (номер приміщення 1-1), житлової кімнати площею 9,6 кв.м (номер приміщення 1-2), кухні площе 5,3 кв.м (номер приміщення 1-13), санвузла площею 4,7 кв.м (номер приміщення 1-4), всього загальна площа 28,2 кв.м, житлова площа 18,23 кв.м, а також тамбура площею 4,2 кв.м (номер приміщення №V), житлової кімнати площею 8,3 кв.м (номер приміщення 2-1), житлової кімнати площею 13,6 кв.м (номер приміщення 2-2), коридору площею 6,4 кв.м (номер приміщення 2-3), кухні площею 9,1 кв.м (номер приміщення 2-4), всього загальна площа 41,6 кв.м, житлова площа -21,9 кв.м. Всього по літ. «Б-1» загальна площа 69,8 кв.м, житлова площа 40,1 кв.м.

Позивач зі своєю родиною та відповідачі проживають в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та між ними встановлено порядок користування даним житловим будинком та надвірними спорудами, а також між ними існує усна домовленість хто в якій частині будинку проживатиме та хто якими кімнатами (приміщеннями) користуватиметься. На теперішній час виділ частки позивача неможливо, оскільки відсутня згода співвласників будинку для цього.

У фактичному користуванні позивача знаходяться: житловий будинок «А-1» загальною площею 46,3 кв.м, житловою площею 27,1 в.м, прибудова літ. «а», гараж літ.«И», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Е», льох літ. «К», ворота з хвірткою №2, свердловина №5, вигрібна яма №6, паркан №7.

У фактичному користуванні ОСОБА_2 знаходяться: частина житлового будинку літ. «Б-1» (прим. №1-1, площею 8,6 кв.м, №1-2 площею 9,6 кв.м), прибудова літ.«б-5» (прим. №1-3 площею 5,3 кв.м, № 1-4 площею 4,7 кв.м) площею 28,2 кв.м, житловою площею 18,2 кв.м, ганок літ. «б-1», сарай літ. «Ж», 1/2 частина хвіртки №3.

У фактичному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 знаходяться: частина житлового будинку літ. «Б-1» (прим. №2-11, площею 8,3 кв.м, №2-2 площею 13,6 кв.м), прибудова літ. «б» (прим. №2-3 площею 6,4 кв.м) прибудова літ. «б-1» (прим. №2-4 площею 9,1 кв.м), тамбур літ. «б-4», (прим. № V площею 4,2 кв.м) площею 41,6 кв.м, житловою площею 21,9 кв.м, сарай літ. «З», сарай літ. «В», льох літ. «Л», вбиральня літ. «М», 1/2 частина хвіртки №3.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №280/19272-19290, складеного 30.08.2021 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф.. М.С. Бокаріуса, на розгляд суду надається можливим запропонувати один варіант розподілу житлових будинків з надвірними будівлями і спорудами відповідно до фактичного користування з відступом від ідеальних часток. Вбачається, що позивачу неможливо виділити в натурі 38/100 частини домоволодіння відповідно до фактичного користування житловим будинками та надвірними будівлями без перерозподілу часток усіх співвласників та розрахунку компенсації.

Відповідно до наданого варіанту розподілу, ідеальні частки співвласників у праві власності пропорційно перерозподіляються: ОСОБА_1 49/100 часток, замість 38/100 часток; ОСОБА_2 26/100 часток, замість 25/100 частини; ОСОБА_3 та ОСОБА_5 25/100 частин, замість 37/100 частини. Для здійснення запропонованого варіанту розподілу житлових будинків з надвірними будівлями переобладнання не потрібні.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

До суду надійшов відзив на позовну заяву відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в якому відповідачі просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначили, що і досі не вирішено спірне питання про право користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток у праві спільної власності між усіма співвласниками. Позивач незаконно захопила частину земельної ділянки, якою користується. Отже, реальний виділ долі позивача поки не будуть визначені межі земельної ділянки відповідно до ідеальної долі кожного, вважають неможливим (а.с.50).

Позивач надала до суду відповідь на відзив, в якій просила позов задовольнити. Зазначила, що з її боку не було незаконного захоплення земельної ділянки, і для виділу в натурі частки майна визначення меж земельної ділянки не є обов`язковим. Це право є безумовним та незаперечним (а.с.58-61).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27.11.2019 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14.09.2021 року відновлено провадження у справі.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Фрунзенського суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 09.01.2023 року прийнято до провадження справу та вирішено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 07.03.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд вважає можливим, у відповідності до ст.223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність відповідачів, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.10.2017 року, є власником 38/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11 договір, а.с.12 витяг).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.07.2018 року, ОСОБА_2 є власником 25/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23-24 договір, а.с.25 витяг).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.02.1998 року, ОСОБА_6 - власник 37/100 часток домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с.26 - договір).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла (а.с.27 свідоцтво про смерть).

Після смерті ОСОБА_6 її доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 27.10.2010 року звернулися до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сіверіної К.В. з заявами про прийняття спадщини після смерті свої матері (а.с.30,31).

На сьогоднішній день ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають та зареєстровані в житловому будинку АДРЕСА_1 , але після смерті своєї матері свідоцтво про право на спадщину не отримали.

У відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи №280/19272-19290, складеного 30.08.2021 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф.. М.С. Бокаріуса, виділити ОСОБА_1 в натурі 38/100 частини домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. «А-1» та житлового будинку літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 46,3 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, що складається з комори площею 4,4 кв.м (номер приміщення 3-1), кухні площею 6,3 кв.м (номер приміщення 3-3), житлової кімнати площею 5,1 кв.м (номер приміщення 3-4), житлової кімнати площею 8,2 кв.м (номер приміщення 3-5), житлової кімнати площею 13,8 кв.м (номер приміщення 3-6), коридору площею 5,0 кв.м (номер приміщення 3-7), санвузла площею 3,5 кв.м (номер приміщення 3-8) та гаража літ. «И», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Е», льоху літ. «К», воріт з хвірткою №2, 1/3 частини огорожі №4, свердловини №5, вигрібної ями №6, паркану №7 - не виявляється можливим. Запропоновано варіант виділу ОСОБА_1 приміщень житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами та надвірними будівлями з відступом від ідеальної частки, з урахуванням порядку користування, що фактично склався (а.с.132-144).

Позивач уточнила позовні вимоги та просила позов задовольнити з врахуванням висновку експерта.

Суд зазначає, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 категорично заперечують з приводу задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Визначення спільної часткової власності наведене в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке становить єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Системний аналіз положень статей 183,358,364,379,380, 382 ЦК України дає підстави зробити висновок про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом(квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі №173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі №127/5835/16-ц.

З урахуванням наведеного, при виділі у власність позивачу частки домоволодіння повинно бути зазначено в судовому рішенні, яка частка виділяється відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомості, який залишається у власності відповідача.

Позивач просила змінити право спільної часткової власності, їй виділити в натурі 49/100 частин житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1» з надвірними будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, враховуючи зменшення частки відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , згодна сплатити їм грошову компенсацію в розмірі 47609 грн. Однак, позивач не зазначила, які частки виділяються у власність відповідачам.

Таким чином, проведення такого реального розподілу буде порушенням принципу диспозитивності, оскільки таких позовних вимог позивачка не заявляла.

При цьому, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси всіх сторін.

Учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, тому суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі N 1622/16834/12 (касаційне провадження N 61-4936св18).

Таким чином, виходячи з позову, з`ясувати можливість виділення кожній зі сторін відокремленої частини домоволодіння є неможливим.

Відповідно до статті 364 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (частина друга статті 364 ЦК України).

Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Позивач не довела можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності, відсутні дані про згоду співвласників, частка яких зменшується, на грошову компенсацію.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно з ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, здійснюється нотаріусом після отримання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони чи арешту цього майна, тощо.

Отже, якщо врахувати вимоги ч. 1 ст. 1297 ЦК України про необхідність отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, то поділ нерухомого майна в натурі з відповідачами у справі, які досі не отримали свідоцтво про право на спадщину наразі не може бути.

Також слід зазначити, що відповідно до ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 стверджують, що у них існує спір з позивачем з приводу користування земельною ділянкою, який не вирішено, тому виділ частки є неможливим.

Суд наголошує на тому, що в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази стосовно статусу земельної ділянки, відсутня будь-яка документація з землеустрою та реєстрації земельної ділянки, на якій розміщене спірне домоволодіння, тому питання виділу частки домоволодіння є передчасним.

Також з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30.08.2021 року вбачається, що дана експертиза проведена без врахування меж земельної ділянки.

Відповідно до частини першої четвертої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, та з того, що відповідачі спростували обставини, на які посилається позивач, суд вважає, що позов заявлено не обґрунтовано, його не було підтверджено протягом судового розгляду, тому позивачу ОСОБА_1 слід відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.16,328,355,357,368 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ у натурі частки з майна, що знаходиться у спільній частковій власності.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 27.04.2023 року.

Суддя А.М.Чуванова