Справа № 214/5581/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 квітня 2023 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

представника позивачів - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 ,

у відсутність сторін, представника третьої особи,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «НАСК «Оранта», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до відповідача ОСОБА_5 та просять суд стягнути на свою користь матеріальну шкоду у сумі 89 829,12 грн., посилаючись на вину відповідача в дорожньо-транспортній пригоді. В обґрунтування вимог зазначено, що 31 січня 2022 годині сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль позивачів. Постановою суду від 27.04.2022 визнано винним відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 31 січня 2022 року. Внаслідок ДТП їх автомобіль отримав пошкодження та потребує ремонту, сума якого складає 196 386,42 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», яка сплатила страхове відшкодування 19.04.2022 у сумі 87 179,90 грн. та 30.06.2022 у сумі 19 377,40 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 89 829,12 грн., яку вони і просять стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 19 грудня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивачів адвокат Бурлаченко С.Ю. на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених у тексті позову.

Представник відповідача адвокат Дербін Д.О. вимоги позову визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву зазначено, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована відповідно до полісу № АТ 1457885, який діяв на момент дорожньо-транспортної пригоди. 19.04.2022 страховою компанією на банківський рахунок позивача ОСОБА_3 було перераховано грошові кошти у сумі 87 685,69 грн., а 30.06.2022 ще 23 486,62 грн., таким чином загальна сума страхового відшкодування за наданими квитанціями становить 111 172,31 грн. На сьогоднішній день не відшкодованими залишаються 18 827,00 грн., які підлягають стягненню із ПАТ «НАСК «Оранта», враховуючи суму збитків згідно висновку судового експерта у розмірі 196 386,42 грн. та висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17. При цьому позивачі не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, до належного відповідача. Стосовно стягнення 4 000,00 грн. в якості послуг експерта, то у надані квитанції не зазначено призначення грошового переводу, що у розумінні ст. 76 ЦПК України не може прийматися у якості доказу по справі. Тому просить задовольнити вимоги частково, стягнувши у якості відшкодування матеріальної шкоди з неї 66 386,42 грн.

Представник третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» звернувся із заявою про розгляд справи за відсутності, письмових заперечень до суду не надав.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 17 вересня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, транспортний засіб марки «Toyota RAV4» державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с. 15-17 копії свідоцтв).

31 січня 2022року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 та транспортного засобу марки «Toyota RAV4» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 .

Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2022 року притягнуто ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 66-67 копія постанови).

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону № 85/96-ВР).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу до Європейського Союзу, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи щодо підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Водночас у Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Вказані висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21.

Так, за полісом № 1457885 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспорту марки ОСОБА_5 страхова сума за заподіяну майнову шкоду становить 130 000,00 грн., розмір франшизи 1 500,00 грн. (а.с. 23 копія полісу).

За наданим до висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження № Д2/08/22 від 11 серпня 2022 року, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Toyota RAV4 реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на дату 03.08.2022 складає 196 386,42 грн. (а.с. 25-51 копія висновку).

Страховою компанією позивачам сплачено 87 179,90 грн. та 19 377,40 грн.. (а.с. 52,53 - копії виписок), про що також зазначено у тексті позовної заяви. Претензії до страховика у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 згідно тексту заявлених вимог відсутні, вимог до страховика з приводу стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, з урахуванням висновку експерта від 11.08.2022, не заявлено.

Суд не може за своєю ініціативою залучити страховика у якості співвідповідача.

Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 686/24364/17 (провадження № 61-6047св21) зазначив, що «установивши, що позивач у справі як потерпілий вчасно вчинив дії, спрямовані на одержання зі страховика компенсації за завдану шкоду та врахувавши зазначені норми закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди і потенційною сумою страхового відшкодування (лімітом відповідальності) з встановленою договором франшизою, оскільки ОСОБА_2 , як винна у дорожньо-транспортній пригоді особа, має сплачувати кошти на відшкодування шкоди в повному обсязі лише у разі, коли у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, а у цій справі на час подання позову обов`язок страховика з виплати страхового відшкодування не припинився, і позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування зі страховика».

Таким чином, виходячи із встановленого полісом розміру страхової суми за майнову шкоду (130 000,00 грн) та розміру франшизи (1 500,00 грн.), що становить 128 500,00 грн., а також суми встановленого експертизою збитку 196 386,42 грн., з винної особи підлягає стягненню різниця між ймовірним страховим відшкодуванням та сумою завданого збитку у розмірі 67 886,42 грн.

Доказів на спростування вищезазначеного учасниками процесу до суду не надано.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат, понесених позивачами на проведення експертизи, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач в відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Отже, положення ЦПК України встановлюють порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони.

Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Враховуюче те, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку від 11 серпня 2022 року відбулося за ініціативою позивачів, то підстав для відшкодування їм витрат на складення такого експертного висновку відсутні.

На підтвердження зазначеного також свідчать норми частини сьомої статті 106 ЦПК України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження у поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а (провадження № К/9901/31359/20, та у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693 св 22).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилаються позивачі, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачами заявлено вимогу про відшкодування сплаченого при подачі до суду судового збору у сумі 992,40 грн., які з врахування задоволених вимог, підлягають стягненню на їх користь з відповідача.

Керуючись статтею 1187 ЦК України, статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

задовольнити позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 частково.

Стягнути із ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ), місце проживання яких за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду у сумі 67 886 (шістдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень 42 коп. та у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 квітня 2023 р.

Суддя С.І. Сіденко