Справа № 183/3796/23
№ 2/183/2534/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Краснянської Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Керівника Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави, в особі Комунального підприємства «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», Губиниської селищної ради до ОСОБА_1 , про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, -
Керівник Новомосковської окружної прокурори Дніпропетровської області, в інтересах держави, в особі Комунального закладу «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», Губиниської селищної ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 15 185,60 гривень.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 07 серпня 2021 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним мотоциклом «ІЖ Планета 3» з боковим причепом, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 20 км/год по сухому покриттю проїзної частини автодороги по вул. Шевченко у с. Всесвятське Новомосковського району Дніпропетровської області зі сторони вул. Рибальська в напрямку вул. Чумака.
В цей час поблизу електроопори № 5 пішохід ОСОБА_2 почав повільно переходити проїжджу частину дороги.
Однак ОСОБА_1 , який об`єктивно був спроможний виявити вказаного пішохода, під час виникнення небезпеки для руху, в порушення вимог, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду пішохода та допустив наїзд на нього.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_2 були спричинені небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому діалізів (тіл) обох кісток (великої та малогомілкової) лівої гомілки, забійних ран на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки, від середньої до нижньої її третини, на внутрішній поверхні лівого гомілкового гомілково-ступеневого суглобу.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі 183/7500/21 від 30.03.2002 року ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, без позбавлення права керування транспортними засобами.

В результаті протиправних дій ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_2 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, в зв`язку з чим останній перебував на лікуванні в КП «Новомосковська ЦРЛІЛ» з 27.08.2021 року по 19.09.2021 року та з 29.09.2021 року по 30.09.2021 року, у травматологічному відділенні, що підтверджується довідками №№135,134 від 24.02.2023 року.

Витрати на лікування потерпілого від злочину становлять 15 185,60 грн., зазначену суму позивачі просять стягнути з відповідача на користь комунального підприємства «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», а також покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 07 квітня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 43).

Прокурор, в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечував.

Представник КЗ «Новомосковська ЦРЛІЛ», в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник Губиниської селищної ради, в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Питання про задоволення позовних вимог просив вирішити на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подав, повторно в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.

Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину, врегульовані наступними нормами закону.

Отже,ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

У п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Згідно п. 4 вищезазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом.

Згідно ч.3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу.

Аналіз положень частин 3-5статті 56 ЦПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

У даному випадку, орган, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту майнових інтересів Губиниська селищна рада, а також Комунальне підприємство «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», які не здійснюють свої повноваження, що проявляється в усвідомленій пасивній поведінці, оскільки починаючи із жовтня 2019 року, посадові особи уповноваженого органу не вживали жодних заходів, з метою реального забезпечення повернення бюджетних грошових коштів, витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.ст. 140,142 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення гарантується державою. Держава бере участь у формуванні доходів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року по справі №915/20/18 зазначено, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 167 ЦК України, держава діє в цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків,що здійснюються з бюджетів міст республіканського, Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад належать видатки на первинну медичну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки, і амбулаторії, а також дільничні лікарні, медичні амбулаторії, фельдшерсько-акушерські та фельдшерські пункти, центри первинної медичної (медико-санітарної) допомоги.

Частиною 2 ст.61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі 183/7500/21 від 30.03.2002 року ОСОБА_1 був обвинувачений у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнано винним та призначено покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с. 31-32).

У відповідності до ч.1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

З матеріалів справи судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 в період з 27.08.2021 року по 19.09.2021 року та з 29.09.2021 року по 30.09.2021 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «Новомосковська ЦРЛІЛ», що підтверджується довідками № 134 та № 135 від 24.02.2023 року, і вказаний заклад охорони здоров`я поніс витрати на лікування потерпілого від злочину у розмірі 15 185,60 грн., що стверджується відповідними довідками (а.с. 15-16).

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та має бути задоволена, а з відповідача на користь держави в особі КЗ «Новомосковська ЦРЛІЛ» повинна бути стягнена грошова сума у розмірі 15 185,60 гривень (п`ятнадцять тисяч сто вісімдесят п`ять гривень 60 копійок).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить судовий збір у розмірі 2 684,00 гривні (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги керівника Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі комунального підприємства «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», Губиниської селищної ради до ОСОБА_1 , про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 15 185,60 гривень (п`ятнадцять тисяч сто вісімдесят п`ять гривень 60 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Учасники справи:

позивач - керівник Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області , місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 5,

позивач - Комунальне підприємство «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування», , місцезнаходження за адресою: 51208, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 238;

позивач - Губиниська селищна рада, , місцезнаходження за адресою: 51250, Новомосковський район, Дніпропетровська область, смт. Губиниха, вул. Шевченко, буд. 16;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.