печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про зняття обмежень по картковому рахунку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - відповідач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо встановлення обмежень позивача по картковому рахунку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ); зобов`язати відповідача зняти обмеження з карткового рахунку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), що належить позивачу, зокрема розблокувати рахунок № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ) та грошові кошти на ньому у розмірі 995 740,00 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що вона є власником рахунку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 23.03.2022 року грошові кошти у розмірі 995 740,00 грн., які знаходилися на вказаному рахунку, були заблоковані банком на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», оскільки позивач є резидентом Російської Федерації. Посилаючись на положення п.п. 14.1.213 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, позивач вважає, що вона є резидентом України, відтак до неї не може застосовуватися дія п. 15 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану». Позивач зазначає, що такі дії відповідача є протиправними та перешкоджають позивачу вільно, безперешкодно, та відповідно до вимог законодавства володіти, користуватись і розпоряджатись власними грошовими коштами, у зв`язку із чим звернулася до суду із вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2022 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

02.12.2022 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про зняття обмежень по картковому рахунку, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 28.02.2023 року.

04.01.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Штронди А.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що дії банку повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Оскільки позивач є резидентом Російської Федерації, з метою недопущення посилення загроз національним інтересам України, банком було прийнято рішення про зупинення здійснення видаткових операцій за рахунком ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», Закону України «Про валюту і валютні операції».

27.02.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Проніна Є.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

28.02.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Штронди А.М. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 28.02.2023 року, без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2023 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача, згідно п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 30.05.2023 року.

23.05.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Натхи М.С. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, в якій остання зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

30.05.2023 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та судове засідання призначено на 18.09.2023 року.

18.09.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Натхи М.С. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, в якій остання зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

18.09.2023 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та судове засідання призначено на 11.12.2023 року.

11.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Штронди А.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача, в якій останній просив у задоволенні позову відмовити з викладених у відзиві підстав.

В судове засідання 11.12.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку та електронною поштою. Представник позивача у клопотання від 18.09.2023 року просила розглядати справу за відсутності позивача та її представника. Представник відповідача у заяві від 11.12.2023 року просив розглядати справу за його відсутності.

Оскільки, згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив та сторонами не заперечується, що 14.02.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № SAMDNWFC5, та ОСОБА_1 є власником рахунку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), відкритому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 21).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № JFPVKO8KDBKV7TLP від 23.02.2022 року, залишок коштів на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ) станом на 23.02.2022 року становив 995 740,00 грн. (а. с. 21).

Рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ) було заблоковано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», оскільки ОСОБА_1 є резидентом Російської Федерації (а. с. 20).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про Національний банк України», банківський нагляд - система контролю та активних впорядкованих дій Національного банку України, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких Національний банк України здійснює наглядову діяльність законодавства України і встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку.

Як визначено у ст. 2 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Статтею 6 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», закріплено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у формах передбачених даною статтею.

Постановою Національного Банку України № 18 від 24.02.2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», зі змінами, внесеними Постановою Національного Банку України № 21 від 24.02.2022 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь, за винятком здійснення на території України: 1) переказу коштів з таких рахунків на спеціальний рахунок Національного банку України для збору коштів на підтримку Збройних Сил України та/або на рахунки Кабінету Міністрів України, міністерств та інших державних органів України; 2) соціальних виплат, виплат заробітної плати, оплати комунальних послуг, сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів (п. 15 Постанови).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , строк дії до 11.05.2022 року (а. с. 26 - 27).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У рішенні «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року Європейський Суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи.

Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі ст. 1 Першого протоколу. Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні п. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу».

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 їв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який діяв на день виникнення спірних правовідносин та продовжує діяти на час розгляду справи.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, запровадженням 24.02.2022 року воєнного стану на всій території України, для забезпечення захисту національних інтересів України та до прийняття і набрання чинності Законом України, яким врегулюються відносини за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, були введені певні тимчасові законодавчі обмеження та мораторії (заборони) щодо взаємодії з такими пов`язаними з державою-агресором особами.

Зокрема, постановою Національного Банку України № 18 від 24.02.2022 року «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» встановлено окремі обмеження, у тому числі, на здійснення видаткових операцій, передбачених п. 15 вказаної Постанови.

Отже, зупинення здійснення відповідачем, як обслуговуючим банком, операцій за рахунками позивача як резидента російської федерації, відповідає наведеним приписам законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» діяло на підставі та у межах тимчасових нормативних обмежень в роботі банківської системи у період запровадження воєнного стану, введених у зв`язку із потребами загального інтересу суспільства, а саме у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, запровадженням воєнного стану на всій території України, для забезпечення захисту національних інтересів України. При цьому вищевказані нормативні обмеження були оприлюднені у встановленому законом порядку та їх чіткий зміст надавав можливість позивачу спрогнозувати наслідки їх застосування у спірних правовідносинах.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, відтак, позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274-279, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про зняття обмежень по картковому рахунку - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», вул. Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, 01001, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 26.12.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко