Справа № 946/8021/20
Провадження № 2/946/901/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого Жигуліна С.М.

при секретарі Морару Т.С.

за участю адвоката Марінова А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі

справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач змінив позовні вимоги та пояснив, що відповідач здійснював дії, пов`язані із поширенням у своїх зверненнях негативної та недостовірної інформації, що ганьблять ділову репутацію, честь та гідність позивача, який є викладачем Одеського національного університету імені І.І.Мечникова, а також в Державній службі якості освіти України та Міністерстві освіти в науки України. Пояснив, що 05 листопада 2019 року за вхідним номером 01-01783 відповідач надіслав через канцелярію на ім`я ректора Одеського національного університету імені І.І.Мечникова, на яку отримав відповідь за № 02-01-3130 від 11 листопада 2019 року. Після цього до Одеського національного університету імені І.І.Мечникова надійшло звернення відповідача, яке подане через Міністерство освіти і науки України за № 3/2428-19 від 19 грудня 2019 року, на яке навчальний заклад сформував відповідь за № 02-01-10 від 08 січня 2020 року, та, окрім вказаного надіслав 24 вересня 2020 року за № 01-1652 через канцелярію на ім`я ректора Одеського національного університету імені І.І.Мечникова, на яку отримав відповідь за №01-01-2032 від 02 листопада 2020 року. У подальшому відповідач написав аналогічні звернення із негативною та недостовірною інформацією щодо позивача в якості адвоката та викладача до Державної служби якості освіти України через «гарячу лінію» за № П-386/01-28 від 22 листопада 2019 року, вдруге безпосередньо до Державної служби якості освіти України за № П-397/01-28 від 02 грудня 2019 року, втретє до Державної служби якості освіти України через «гарячу лінію» за № П--256/01-28 від 24 вересня 2020 року та вчетверте безпосередньо до Державної служби якості освіти України за № П-269/01-28 від 05 жовтня 2020 року. Окрім вказаного відповідач поширив негативну та недостовірну інформацію про позивача в якості викладача і до Одеської обласної колегії адвокатів у вигляді скарги до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії про викладацьку діяльність позивача в Одеському національному університеті імені І.І.Мечникова. Вказав, що звернення стосуються змісту його діяльності під час розгляду цивільної справи, які спеціально створюють факти для судового процесу, що може вплинути на правильне рішення судді. Також пояснив, що проведені перевірки в навчальному закладі, державній установі та колегії адвокатів не встановили низький рівень професіональної діяльності позивача. Разом із тим звернення відповідача порушує честь та гідність позивача, що визначено висновками експерта Національного наукового центру інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С.Бокаріуса за № 3158 від 18 березня 2021 року та № 11643 від 30 серпня 2021 року.

З урахуванням вказаного просить стягнути з відповідача на його користь за порушення ділової репутації, честі та гідності моральну шкоду 201253,20 грн., розмір якої визначає у відповідності до його заробітку, судовий збір 3018,81 грн. та комісію банку за перерахування коштів судового збору 50 грн., що складає загальну суму 3068,81 грн., витрати на проведення експертиз 28286,81 грн. та витрати на поштові відправлення 143,50 грн.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник проти позовних вимог заперечує з посиланням на те, що предмет позову не відповідає вимогам, які викладені у постанові №1 пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Також пояснив, що звернення відповідача до Одеського національного університету ім. І.І.Мечникова, Міністерства освіти України, Державної служби якості освіти та скарга до Національної асоціації адвокатів України були здійснені на підставі подій, що мали місце з урахуванням знаходження у провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області справи за № 500/7295/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів. У вказаній справі позивач є представником ОСОБА_3 , а відповідач є ініціатором цієї справи. До наступного часу рішення у справі не прийнято.

Вислухавши пояснення, думку захисту, суд вважає доведеним наступне.

У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України.

Долученою до матеріалів справи документацією доведено, що відповідач звертався із зверненнями за місцем роботи позивача в якості викладача до Одеського національного університету ім. І.І.Мечникова, Міністерства освіти України, Державної служби якості освіти, а також зі скаргою до Національної асоціації адвокатів України з оглядом на роботу позивача адвокатом.

Суд також звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу. Відповідно до ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів.

Сторони по справі визначили, що підставою для звернень відповідача за місцем роботи позивача в якості викладача до Одеського національного університету ім. І.І.Мечникова, Міністерства освіти України, Державної служби якості освіти, а також зі скаргою до Національної асоціації адвокатів України з оглядом на роботу позивача адвокатом у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 є позивачем по справі за його позовом до ОСОБА_3 , інтереси якої представляє ОСОБА_1 у справі, яка розглядається в Овідіопольському районному суді Одеської області за № 500/7295/17. Предметом спору у вказаній справі є зменшення розміру аліментів. Жодна зі сторін не надала до суду підтвердження про відкрите в Овідіопольському районному суді Одеської області провадження у справі № 500/7295/17, разом із тим безумовно визнали підставу, через яку між сторонами виник конфлікт, що судом у відповідності до вимог ст. 82 ч.1 ЦПК України визнається за обставину, яка не підлягає доказуванню.

Відповідно до роз`яснень у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Окрім вказаного, прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала школи, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди.

З урахуванням вказаного для правильного прийняття рішення по суті спору слід перевірити чи спростовано відповідачем належними та допустимими доказами факт завдання позивачу моральної шкоди, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

У відповідності до роз`яснень п.3,5,9 постанови №4 Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Матеріалами справи та поясненнями позивача підтверджено, що він не був звільнений з навчального закладу, його заробіток не був зменшений, його вчений ступінь не зазнав змін. Також до нього не були застосовані заходи дисциплінарного впливу з оглядом на його статус адвоката.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_4 пояснила, що під час надання висновків в якості експерта Національного наукового центру інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С.Бокаріуса за № 3158 від 18 березня 2021 року та № 11643 від 30 серпня 2021 року вона дослідила надану позивачем документацію, обсяг якої не збільшено під час розгляду справи в суді.

Поясненнями спеціаліста ОСОБА_5 визначено, що, на його думку, експертом з усього обсягу листування досліджено фрази, які вирвані з контексту.

Разом із тим, досліджені в судовому засіданні висновки експерта № 3158 від 18 березня 2021 року та № 11643 від 30 серпня 2021 року стосуються визнання окремих фраз у формі фактичного твердження, окремих фраз у формі оцінного судження, разом із тим у зверненнях відсутні фрази, які можуть ображати особу.

З іншого боку, звернення, на думку позивача, стали причиною перевірки діяльності за результатами негативної та недостовірної інформації, що ганьблять ділову репутацію, честь та гідність позивача

Між тим, звернення відповідача до вищевказаних органів, які мають повноваження на перевірку обставин, про які визначено у зверненнях, відбулись через участь сторін за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , інтереси якої представляє ОСОБА_1 у справі, що розглядається в Овідіопольському районному суді Одеської області за № 500/7295/17.

Вказана обставина сторонами визнається доведеною.

До наступного часу сторони не надали рішення суду, яке набрало законної сили. Між тим всі питання щодо правильності позиції сторін у справі можуть бути вирішені вказаним рішенням суду. З урахуванням вказаного за відсутності судового рішення, обставини якого стали причиною звернення відповідача щодо позиції та поведінки позивача за конкретною цивільною справою, визнання дій відповідача такими, що можуть порушувати честь та гідність, є передчасною.

Вказані обставини передбачають відсутність підстав для відповідальності відповідача на захист честі та гідності позивача, що у свою чергу є підставою для відмови у стягненні моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Керуючись ст. 263-267 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку у порядку, передбаченому ст.354 ч.2 ЦПК України.

Суддя: С.М.Жигулін