Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4563/22
Провадження 2/711/614/23
23 травня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого - судді Булгакової Г.В.,
за участю секретаря судового засідання Дубини В.В.,
представника позивача - адвоката Лінніка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, вселення та встановлення порядку користування домоволодінням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просив вселити його в будинок АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у користуванні вищевказаним будинком, шляхом надання вільного доступу до приміщення будинку з наданням ключів від всіх вхідних та міжкімнатних дверей в ньому, а також встановити порядок користування домоволодінням між співвласниками.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.10.2022 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ліннік М.С. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, проте поштові відправлення були повернуті на адресу суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про відкладення або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило.
З урахуванням положень частини 8 статті 178, частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.
Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.11.2013 за № 1-1330 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.11.2013 за № 1-1330, виданих другою Черкаською державною нотаріальною конторою, є власником 7/12 (1/6 + 5/12) частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Власником інших 5/12 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування частки в праві власності на житловий будинок від 30.06.2014, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук`яновою Т.І. і зареєстрованого в реєстрі за № 2-791, є ОСОБА_2 .
Згідно даних, які містяться у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленому КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» станом на 12.09.2013, вищевказаний об`єкт нерухомого майна, який перебуває у спільній частковій власності сторін, складається з житлового будинку з прибудовою літ. А-1,а, погребу літ. Б, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, огорожі № 3,6,7 та водоколонки № 5. Житловий будинок з прибудовою літ. А-1,а має загальну площу 61.2 кв.м, житлову площу 32,6 кв.м та складається з: коридору № 1-1 площею 4,4 кв.м, кухні № 1-2 кухня площею 8,2 кв.м; кухні № 1-3 площею 9.2 кв.м; кімнати № 1-4 площею 13,5 кв.м; кімнати № 1-5 площею 11,2 кв.м; коридору № 1-6 площею 3,8 кв.м; кімнати № 1-7 площею 7,9 кв.м та комори № 1-8 площею 3,0 кв.м.
Звертаючись до суду з позовною заявою позивач посилався на те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні належною йому частиною житлового будинку, зокрема змінив замок на вхідних дверях та встановив замки на міжкімнатних дверях, при цьому ключів від змінених замків не надав.
На підтвердження вказаних обставин позивач надав довідку Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області від 10.04.2021 про результати розгляду звернення, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 звертався до поліції з приводу того, що співвласник будинку ОСОБА_2 змінив замки і не пускав його до будинку. В ході виходу на місце події, за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що ОСОБА_2 змінив замки та мотивував це тим, що заявник певний час не проживає за даною адресою, також останній повідомив, що він та заявник в усній домовленості поділили умовно даний будинок, проте до суду, для встановлення певних границь жодна із сторін так і не зверталася. В подальшому відносно ОСОБА_2 було складено протокол за ст. 186 КУпАП. Оскільки в даній ситуації вбачалися ознаки цивільно-правових відносин, ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, ЖК України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Так, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Непорушність права власності також закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб співвласників, належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
За змістомстатті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 у справі 204/3945/17).
Відповідно до статті 150 ЖК України позивач має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю (квартирою) на свій розсуд, а відповідач зобов`язаний не чинити позивачу перешкоди у користуванні власністю.
Беручи до уваги, що позивач є співвласником спірного житлового будинку, однак не має можливості ним користуватися, оскільки відповідач, який є співвласником іншої частини житлового будинку, чинить йому перешкоди, суд, з урахуванням абсолютності права власності, приходить до висновку, що відповідач порушує права та законні інтереси позивача на вільне користування власністю, тому його права, як співвласника, підлягають захисту у спосіб, визначений позивачем, а саме шляхом вселення до спірного житлового будинку та зобов`язання відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні будинком, шляхом надання вільного доступу до приміщень будинку за надання ключів від всіх вхідних дверей вказаного будинку та міжкімнатних дверей в ньому.
Щодо позовних вимог в частині встановлення порядку користування домоволодінням суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно з частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Як передбачено частинами 1-3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
З контексту даної норми вбачається, що первинне значення для врегулювання відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є і те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, за наявності ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 6-1500цс15.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач та відповідач є співвласниками житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Позивачу належить 7/12 частини домоволодіння, а відповідачу відповідно 5/12 частин.
Згідно даних, які містяться у технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленому КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» станом на 12.09.2013, вищевказаний об`єкт нерухомого майна складається з житлового будинку з прибудовою літ. А-1,а, погребу літ. Б, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, огорожі № 3,6,7 та водоколонки № 5. Житловий будинок з прибудовою літ. А-1,а має загальну площу 61.2 кв.м, житлову площу 32,6 кв.м та складається з: коридору № 1-1 площею 4,4 кв.м, кухні № 1-2 кухня площею 8,2 кв.м; кухні № 1-3 площею 9.2 кв.м; кімнати № 1-4 площею 13,5 кв.м; кімнати № 1-5 площею 11,2 кв.м; коридору № 1-6 площею 3,8 кв.м; кімнати № 1-7 площею 7,9 кв.м та комори № 1-8 площею 3,0 кв.м.
Позивач просить суд виділити йому у користування в житловому будинку з прибудовою літ. А-1 - кухню (кімнату) № 1-2 площею 8,2 кв.м, кухню (кімнату) № 1-3 площею 9,2 кв.м, кімнату № 1-4 площею 13,5 кв.м, всього 30,9 кв.м, а відповідачу ОСОБА_2 виділити в користування 5/12 частки будинку, а саме в житловому будинок з прибудовою літ. А-1 кімнату (комору) № 1-8 кв.м площею 3,0 кв.м, кімнату № 1-7 площею 7,9 кв.м., кімнату № 1-5 площею 11,2 кв.м, всього 22,1 кв.м. При цьому приміщення (коридор) № 1-1 площею 4,4 кв.м та приміщення (коридор) № 1-6 площею 3,8 кв.м. залишити в загальному користуванні. Також надати позивачу в користування 7/12 частини сараю літ. Г та 7/12 частини земельної ділянки в домоволодінні, а відповідно відповідачу надавши право користування 5/12 частини сараю літ. Г та 5/12 частки земельної ділянки в домоволодінні. Огорожі в домоволодінні, вбиральню літ. Д та водоколонку № 5 залишити в спільному користуванні.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідач заперечень щодо запропонованого позивачем порядку користування житловим будинком не надав.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем не подано відзиву на позов та не висловлено свою позицію щодо порядку користування домоволодінням, суд приходить до переконання, що запропонований позивачем порядок користування житловим будинком відповідатиме інтересам всіх співвласників та підлягає до затвердження судом.
Встановлення порядку користування житловим будинком жодним чином не впливає на розмір часток сторін у праві власності на будинок і не обмежує їх право власності.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями частини 6 статті 141 ЦПК України, якою визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому звільнений від сплати судового збору.
Відтак, судовий збір за подання позову в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 355, 358, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 258, 263, 264, 265,273, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, вселення та встановлення порядку користування домоволодінням - задовольнити.
Вселити ОСОБА_1 в житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до приміщень будинку за наданням ключів від всіх вхідних дверей вказаного будинку та міжкімнатних дверей в ньому.
Встановити порядок користування домоволодінням по АДРЕСА_1 , а саме виділити ОСОБА_1 в користування в житловому будинок з прибудовою літ. А-1 - кухню № 1-2 площею 8,2 кв.м, кухню № 1-3 площею 9,2 кв.м, кімнату № 1-4 площею 13,5 кв.м, всього 30,9 кв.м, а ОСОБА_2 виділити в користування в житловому будинок з прибудовою літ. А-1 - комору № 1-8 площею 3,0 кв.м, кімнату № 1-7 площею 7,9 кв.м., кімнату № 1-5 площею 11,2 кв.м, всього 22,1 кв.м. Коридор № 1-1 площею 4,4 кв.м та коридор № 1-6 площею 3,8 кв.м. залишити в загальному користуванні.
Виділити ОСОБА_1 в домоволодінні по АДРЕСА_1 в користування 7/12 частини сараю літ. Г та 7/12 частини земельної ділянки, а ОСОБА_2 виділити в користування 5/12 частини сараю літ. Г та 5/12 частини земельної ділянки в цьому ж домоволодінні.
Огорожі в домоволодінні по АДРЕСА_1 , вбиральню літ Д та водоколонку № 5 залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача,яка подається протягом три дцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Г. В. Булгакова