ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26649/22

Провадження № 22-ц/4820/1058/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю скаржника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/26649/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2023 року (суддя Приступа Д.І.) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заворотного Олега Миколайовича.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із скаргою на дії головного державного виконавця (далі - державний виконавець) Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі ДВ ДВС у м. Хмельницькому) Заворотного О.М. Сподаренко О.М. зазначав, що 09.12.2022 він отримав постанову державного виконавця від 28.11.2022 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови №44322704, проте ні зміст цієї постанови, ні орган, що її ухвалив, ні заявник, який через сім років звернувся про її примусове виконання, скаржнику не відомі. Разом з тим, як вказує ОСОБА_1 , зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що постанова, яка звертається до виконання, видана 24.02.2016 самим ДВ ДВС у м. Хмельницькому, і лише через сім років виконавчий орган звернувся сам до себе з заявою про її примусове виконання. Крім того, скаржник посилається на те, що в супровідному листі оскаржуваної постанови двічі зазначено в якості боржника ОСОБА_1 за двома різними адресами, внаслідок чого неможливо зрозуміти, чи мова йде про двох різних боржників, чи про одного і того самого.

Враховуючи вищевказане та те, що ДВ ДВС у м. Хмельницькому пропущено строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця ДВ ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заворотного О.М. при прийнятті рішення щодо відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови №44322704 від 24.02.2016 та зобов`язати усунути допущені ним порушення прав скаржника; скасувати постанову головного державного виконавця ДВ ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заворотного О.М. про відкриття виконавчого провадження від 28.11.2022.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2023 року в задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, апелянт зазначає, що під час розгляду справи з`ясувалось, що 25.11.2022 року постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі заяви АТ «Укргазбанк» згідно п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», але на момент подання скарги до суду скаржнику про це було не відомо. 28.11.2022 державний виконавець відкрив виконавче провадження про стягнення виконавчого збору в сумі 29422,36 грн на підставі постанови від 24.02.2016 і виніс його в окреме провадження. Водночас з цим, приватний виконавець до якого звернувся стягувач після повернення йому виконавчого документу, своєю постановою від 13.12.2022 відкрив власне виконавче провадження за тим самим рішенням Хмельницького міськрайонного суду та тим самим виконавчим листом №686/2037/14 від 08.07.2014 про стягнення заборгованості на користь АТ «Укргазбанк». Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 27636,53 грн, обидві від 13.12.2022.

Таким чином, як вказує апелянт, в наявності є дві постанови, винесені в різний час на виконання одного й того самого рішення, за тим самим виконавчим листом і тотожні за змістом, а саме: постанова державного виконавця Заворотного О.М. від 28.11.2022 про стягнення виконавчого збору в сумі 29422,36 грн та постанова приватного виконавця Джубаби Д.О. від 13.12.2022 про стягнення з боржника винагороди приватного виконавця в сумі 27636,53 грн.

Апелянт вважає, що у зв`язку із цим виникла ситуація подвійного стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, але про наявність постанови приватного виконавця суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі навіть не згадав.

На думку ОСОБА_1 , встановивши факт передачі виконавчого документа приватному виконавцю, державний виконавець повинен дотримуватися вимог ч. 8 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», але головний державний виконавець Заворотний О.М. цих вимог закону не дотримав.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23 червня 2023 року відзив Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому залишено без розгляду.

Апелянт ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник Другого відділу ДВС м. Хмельницького до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направивши клопотання про розгляд справи без його участі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції розглянув цей спір в порядку цивільного судочинства і відмовляючи в задоволені скарги, суд виходив із того, що при вчинені виконавчих дій та при винесені спірних постанов державним виконавцем вчинені усі можливі дії, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2016 року державний виконавець виніс постанову (ВП №44322704) про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 30484,44 грн на підставі постанови державного виконавця органу ДВС Хмельницького МУЮ від 06 серпня 2014 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №686/2037/14, виданого Хмельницьким міськрайонним судом 08.07.2014 (а.с.17).

28 листопада 2022 року головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Заворотним О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №44322704, виданої 24.02.2016 другим відділом ДВС у м. Хмельницькому про стягнення коштів в сумі 29422,36 грн (а.с.4).

13 грудня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Джубабою Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №686/2037/14, виданого 08.07.2014 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь АТ КБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №3/85/2013 від 21.02.2013 в сумі 303327,77 грн та по 1516,64 грн судового збору з кожного (а.с.24).

13 грудня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Джубабою Д.О. винесено постанову про розмір мінімальних втрат виконавчого провадження, який визначено для боржника ОСОБА_1 в загальному розмірі 438,30 грн (а.с.25).

Також, 13 грудня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Джубабою Д.О. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 27636,53 грн (а.с.26).

Встановлено, що ОСОБА_1 оскаржує дії та постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документу щодо стягнення виконавчого збору, що є самостійним рішенням суб`єкта владних повноважень, наводячи доводи щодо незгоди із діями та постановою державного виконавця ДВ ДВС у м. Хмельницькому про стягнення виконавчого збору від 24.02.2016 і подальшими діями виконавця при її виконанні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №0340/1792/18 за адміністративним позовом Особи 1 до Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження при вирішенні питання про визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатися ця справа Велика Палата Верховного Суду виходила з наступних міркувань: «Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені й Законом N 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний висновок вже висловлювався Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року (справа N 127/9870/16-ц), 30 січня 2019 року (справа N 161/8267/17), 3 квітня 2019 року (справа N 370/1034/15-ц) та 19 травня 2020 року (справа N 754/2223/15-ц).

Отже, доводи ОСОБА_1 про неможливість розгляду його позовних вимог у порядку адміністративного судочинства не можна вважати обґрунтованими».

З огляду на зазначені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, що згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для врахування судом при виборі і застосуванні відповідних норм права та враховуючи тотожність обставин справи №0340/1792/18 з обставинам цієї справи, апеляційний суд вважає, що скарга ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про розгляду скарги ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Положеннями ч. 1 ст. 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК України).

За таких обставин та вимог ч.1 ст. 377 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

На виконання вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити скаржнику, що розгляд його скарги віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2023 року скасувати.

Провадження у справі №686/26649/22 за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заворотного Олега Миколайовича закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його скаргою віднесено до юрисдикції адміністративного суду, а також те, що протягом десяти днів з дня отримання копії постанови він має право звернутися до Хмельницького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 липня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай