Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/558/22
провадження № 2-з/624/5/23
УХВАЛА

Іменем України

смт. Кегичівка 20 квітня 2023 року

Кегичівський районний суд Харківської області, у складі

головуючого судді Куст Н.М.,

з участю в.о. секретаря судового засідання Колоснікової Л.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву про забезпечення позову,

найменування (ім`я) сторін:

позивач: селянське (фермерське) господарство «Анастасія» (далі СФГ «Анастасія»),

представник позивача: Каніщев Сергій Георгійович, Каніщева Віта Сергіївна,

відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Фермерське господарство «Долина Сонця» (далі - ФГ «Долина Сонця»),

представник відповідача: Мозгова Оксана Анатоліївна,

третя особа: Кегичівська селищна рада Харківської області,

суть вимог: про визнання договорів оренди нікчемними, недійсними,

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2022 року позивач, в особі голови Каніщева С.Г., звернувся до суду з позовом про визнання договору оренди нікчемним, недійсним, в якому просить визнати нікчемним, недійсним договір оренди землі, серія та номер 01/ДС виданий 23 лютого 2022 року, кадастровий № :03:000:343 площею 25,59 га та договір оренди землі, серія та номер 02/ДС/22 кадастровий №:03:000:344 площею 24 га укладених між ОСОБА_1 та ФГ «Долина сонця». Стягнути з відповідача на користь позивача плату за оренду 2-х земельних ділянок за 2022 рік в розмірі 104348,40 гривень площею 24 га та площею 25,59 га в сумі - 111261,50 гривень, разом становить - 215609,90 гривень. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1984,80 гривень та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 25 000,00 гривень.

19 квітня 2023 року представником позивача ОСОБА_2 подана заява про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на дві земельні ділянки кадастровий номер :03:000:0343 та земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0344, що знаходиться за межами населеного пункту села Павлівка Кегичівського району Харківської області.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що є підстави вважати, що відповідач є недобросовісним та може здійснити заходи, що будуть перешкоджати в подальшому виконання рішення суду.

Оскільки, відповідно до державного акту на право користування землею серія ХР-15-00-000283 СФГ «Анастасія», що зареєстровано за юридичною адресою є користувачем земельної ділянки в розмірі 49,59 га, з 1994 року, але дана земельна ділянка була незаконно сформована та розділена на 2 земельні ділянки за кадастровими номерами: №:03:000:0343 та № :03:000:0344 недобросовісним власником двох земельних ділянок площею 49,59 га, що розташовані на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18 червня 2022 року, що підтверджується Витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 303056042 від 20 червня 2022 року та Витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 303061035 від 20 червня 2022 року та передано в оренду ФГ «Долина сонця».

ОСОБА_1 без згоди позивача може відчужувати на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити, зробити неможливим виконання рішення суду. Так, як оренда землі є фактичним використанням в цілях підприємницької діяльності, так як і користування землі згідно державного акту серія XP-15-00-000283 є також правом користування.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги всі факти та негативні наслідки, які існують для СФГ «Анастасія» на час розгляду заяви по-суті, так як відповідачем на сьогоднішній день вже здійснено відчуження спірної земельної ділянки в розмірі 49,59 га, укладено договори оренди, під час розгляду справи № 624/40/22

Згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ХР-15-00-000283, виданого Кегичівською районною радою народних депутатів Харківської області, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею - площею 49,59 га, з них - ріллі 41,74 га та 7,85 га кормових угідь, що знаходиться за межами населеного пункту села Павлівка Красноградського (Кегичівського) району Харківської області (Павлівської сільської ради) Кегичівської селищної ради. Дана земельна ділянка згідно законодавства, рішень судів знаходиться в користуванні СФГ «Анастасія» до теперішнього часу. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, СФГ «Анастасія» зареєстровано 22 листопада 1994 року; номер запису в Реєстрі - 1 000244.

За час рейдерського захоплення 2019-2023 роки, свавільного захоплення даної земельної ділянки ( відкрито 3 кримінальні справи № 0000115, № 0000077), що є предметом спору так як розпорядження, володіння ОСОБА_1 є незаконним, оскільки СФГ «Анастасія» не повертало дану земельну ділянку у власність будь-яких державних органів чи у розпорядження Павлівської сільської ради, (правонаступника Кегичівської селищної ради).

Заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області м. Харків та Павлівської сільської ради с. Павлівка Кегичівського району Харківської області з позовом до селянського (фермерського) господарства «Анастасія» с. Павлівка Кегичівського району Харківської області про визнання відсутнім у селянського (фермерського) господарства «Анастасія» права постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, загальною площею 49,59 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області та про повернення у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельної ділянки, загальною площею 49,59 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16 травня 2019 року у справі №922/3556/18 позов задоволено повністю. Східним апеляційним судом рішення першої інстанції скасовано.

Але за час розгляду Господарського суду Харківської області - справа 922/3556/18, a саме відкрито провадження 15 січня 2019 року, але Головне управління Держгеокадастру у Харківській області зловживаючи службовими правами (відкрито кримінальне провадження з даного факту № 0000077) 08 серпня 2019 року винесло Наказ № 6776-СГ про впорядкування земельно-облікових відомостей.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06 квітня 2021 року справа № 922/2471/20 Наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 677 було скасовано. Але це не заважало, останньому видати 25 наказів та передати у власність 25 фізичним особам, які негайно продали відповідачу.

ОСОБА_1 було замовлено та проведено оцінку даних земельних ділянок в кількості 25 шт. Після, було сформовано та об`єднано на 2 земельні ділянки кадастровий № :03:000:343 площею 25,59 та кадастровий №:03:000:344 площею 24 га, розроблено нову технічну документацію та здійснено оцінку.

По справі №624/40/22 про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, а саме щодо витребування з ОСОБА_1 Кегичівським районним судом Харківської області, винесено рішення у серпні 2022 року, яким позов частково задоволено.

За час розгляду даної справи № 624/372/20 Кегичівським районним судом Харківської області, зловживанням відповідачів, які не з`являлися на судові засідання та відводів суддів, передачі справи до Сахновщинського районного суду Харківської області, змінилась судова практика Верховного суду України. З 24 лютого 2022 року було оголошено військовий стан, так Сахновщинський суд Харківської області не зміг розглядати справу та направлено до Диканського районного суду Полтавської області.

Забезпечення даного позову є необхідністю та співмірними із заявленими вимогами, оскільки забезпечення позову дасть змогу уникнути порушення прав і законних інтересів позивача та третьої особи Кегичівської селищної ради.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно. Невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання даного судового рішення, так як можуть розпочатися весняно-польові земельні роботи. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача та і відповідача. Якщо не буде забезпечено позов судом, це буде в інтересах відповідача та є зловживанням процесуальними правами позивача та третьої особи.

Представник заявника зазначає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2 земельні ділянки з кадастровими №:03:000:0344 та земельну ділянку №:03:000:0344 є співмірними та належним забезпеченням виконання рішення суду, якщо подальшому буде задоволено позовні вимоги, оскільки доведено не добросовісність відповідача, який зловживає процесуальними правами та розпоряджається земельними ділянками без врахування незаконного володіння спірних земельну ділянку, який у подальшому може відчужити, продати, надати в суборенду, обробляти, нищити посіви, так як органи поліції займаються бездіяльністю, а накладання арешту є належним способом забезпечення позову, так як у разі невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду здійснити ефективний захист, або поновлення порушених, оспорюваних прав, інтересів позивача та поновити порушені права позивача. Позивач вимушений буде знову звертатися до державних органів, поліції, прокуратури, ДБР, суду за захистом порушених прав позивача - СФГ «Анастасія».

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відтак, суд вважає, що слід заяву про забезпечення позову розглядати без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши доводи та підстави поданої заяви, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Окрім того, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Важливим питанням при вирішенні заяви про забезпечення позову є встановлення співмірності виду забезпечення заявленим позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18).

Крім того, звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивач серед іншого, повинен обґрунтувати наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позовної вимоги; взаємопов`язаність заходу забезпечення з обставиною утруднення виконання чи невиконання рішення суду, а саме, що обраний спосіб забезпечення спроможний запобігти відповідним утрудненням; імовірність утруднення виконання рішення або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову і неможливість виконання позовних вимог у випадку їх задоволення, тощо. Обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі №910/16505/19).

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу об`єкта нерухомості, яким є земельна ділянка визначена Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-15-00-000283 виданого на ім`я ОСОБА_3 , розміром 49,59 га, призначена для ведення селянського (фермерського) господарства, розташована на території Павлівської сільської ради. Яка згідно з наказів ГУ Держгеокадастру була розділена на 25 земельних ділянок та надана у власність фізичним особам. Ці земельні ділянки наразі об`єднані в дві за кадастровими №:03:000:0343, №:03:000:0344, що знаходяться у приватній власності у ОСОБА_1 , згідно інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку. Згідно витягів вбачається що між ОСОБА_1 та ФГ «Долина Сонця» укладені договори оренди на земельні ділянки з кадастровими номерами: №:03:000:0343, №:03:000:0344.

Предметом спору євизнання вищезазначених договорів оренди нікчемними, недійсними.

Підставами для забезпечення позову позивач зазначає, що відповідач не добросовісний, який зловживає процесуальними правами та розпоряджається земельними ділянками без врахування незаконного володіння спірних земельну ділянку, який у подальшому може відчужити, продати, надати в суборенду, обробляти, нищити посіви, так як органи поліції займаються бездіяльністю, а накладання арешту є належним способом забезпечення позову.

Зі змісту поданої до суду заяви про забезпечення позову вбачається, що необхідність застосування передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України виду забезпечення позову, обґрунтовується представником позивача виключно тим, що, дослівно, «так як у разі невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду здійснити ефективний захист, або поновлення порушених, оспорюваних прав, інтересів позивача та поновити порушені права позивача».

Суд розглянувши доводи позивача вважає, їх необґрунтованими. Зазначені дії відповідача не свідчать про намір перешкоджанню виконання рішення суду у разі задоволення позову, а свідчать про користування своїми правами щодо земельної ділянки як власника, на підставі документів, що на сьогодні є дійсними та не скасованими. Безпідставне втручання в господарську діяльність особи є неприпустимим.

Припущення позивача про намір відповідачів вчинення дій щодо відчуження, продавання, надання в суборенду, обробляти, нищити посіви не знайшло свого підтвердження. Підстав для висновку про намір вчинення відповідачами перешкод, у разі задоволення позову, для його виконання судом не вбачається.

Таким чином, зазначення представником позивача, як підстави забезпечення позову, відповідних положень ч.2 ст.149 ЦПК України, без обґрунтування обставин, зазначених у наведених вище постановах Верховного Суду, не відповідає засадам доказування, передбаченим ст. 76, 77 ЦПК України.

З огляду на викладене, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ускладнення виконання або невиконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на земельні ділянки відповідача за відсутності наданих позивачем доказів про можливість продажу чи передачі в оренду, за відсутності співмірності та належного обґрунтування підстав, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, є обмеженням, що не відповідає вимогам закону за наявності яких воно допускається та є доцільним.

Суд зазначає, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. З поданої позивачем заяви про забезпечення позову та наданих документів очевидної загрози неможливості виконання рішення суду не вбачається.

Крім цього, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши заяву про забезпечення позову та враховуючи вищезазначене, суд вважає, що така заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149-153, 247, 258-261, 353-355ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача Каніщевої Віти Сергіївни селянського (фермерського) господарства «Анастасія» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Селянського (фермерського) господарства «Анастасія» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Долина Сонця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Кегичівська селищна рада про визнання договору оренди нікчемним, недійсним відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Харківської області або через Кегичівський районний суд Харківської області відповідно до пп.15.5 п.15 Перехідних положень.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвали суду, які оформлюються окремим процесуальним документом, постановляються в нарачій кімнаті. Ухвали суду, постановлені окремим процесуальним документом, підписуються суддею і приєднуються до справи.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Н.М. Куст