Дата документу 25.07.2023Справа № 554/6209/23
Провадження № 2-з/554/90/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2023 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Черевичної Юлії Олексіївни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання частки у праві власності на майно,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання частки у праві власності на майно.

Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій прохала забезпечити вищевказаний позов шляхом накладення арешту на квартиру, загальною площею 85,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про право власності від 17.07.2014 р., індексний номер 24377208; на квартиру, загальною площею, 90,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.09.2019 року, номер запису про право власності 33181990; на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 146,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , відповідно до витягу реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.10.2008 р., реєстраційний номер 24953816.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивачка із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі із 01.08.1981 року по 02.05.2013 рік. За час шлюбу сторонами було придбано за спільні кошти нерухоме майно: нежитлову будівлю, загальною площею 146,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому вказане майно було зареєстроване за Відповідачем на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 10.04.2008 р., справа за № 2-1667/08. Відтак, ОСОБА_2 являється титульним власником нерухомості, що є спільною сумісною власністю подружжя, і має всі можливості розпоряджатись майном на власний розсуд, що і відбувається. Із 1999 року у цьому нежитловому приміщенні сторони по справі здійснювали підприємницьку діяльність, і використовували його під пункт прийому вторсировини. Відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні майном, замінив замки на вхідних дверях, і з 29 травня 2023 року вона не має жодного доступу до приміщення і можливості здійснювати підприємницьку діяльність самостійно. Крім того, відповідач викрав товар на загальну суму 35 000,00 грн. про, що була подана заява до поліції, проводиться досудове розслідування. Із 2 травні 2013 року відповідно до рішення Полтавського районного суду Полтавської області, справа № 545/1231/13-ц шлюб між сторонами розірвано. Факт одностороннього розірвання шлюбу позивачці не був відомий до жовтня 2019 року. Так, при оформленні пенсії за віком їй необхідно було подати документи до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, про підтвердження дошлюбного прізвища. Не знайшовши вдома оригіналу свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 звернулась до органів РАЦС про видачу його дублікату, але працівники повідомили, що шлюб розірвано судом. Звернувшись у жовтні 2019 року до Полтавського районного суду Полтавської області і отримавши 31 жовтня 2019 року копію рішення суду, позивачка дізналась, що шлюб між сторонами припинено і ОСОБА_2 стільки років її обманював і фактично зрадив. За час спільного проживання і ведення спільного домогосподарства після розірвання шлюбу із травня 2013 по вересень 2019 року сторони придбали дві квартири у м. Полтава, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 з метою забезпечення житлом спільних дітей. Але Відповідач, як одноособовий власник не дає згоди на реєстрацію місця проживання старшого сина у квартирі по АДРЕСА_2 . Не бажає проводити розподіл спільного майна, чинить перешкоди у користуванні квартирами та нежитловим приміщенням і має намір надалі розпоряджатись майном одноособово на вільний розсуд. Відповідач діяв недобросовісно, не повідомив позивачку по намір припинення стосунків. В одноособовому порядку подав заяву до суду про розірвання шлюбу, хоча сторони продовжували проживати разом як сім`я, вели спільне господарство і сімейний бюджет, планували витрати, здійснювали заходи щодо утримання майна, забезпечували потреби сім`ї, за рахунок спільних коштів придбали нерухоме майно в інтересах сім`ї. Станом на 2013 рік стосунки між сторонами були добрими і жодних передумов для розірвання шлюбу не існувало. Факт розлучення приховувався протягом 6 років, з єдиною метою, щоб все майно, яке вони разом здобули за рахунок спільних зусиль і спільного проживання належало б лише Відповідачу, і, Позивачка не могла на нього претендувати. Припинення шлюбу можливе було і за спільною заявою подружжя у органах РАЦС, оскільки у 2013 році спільні діти були повнолітніми. Жодних документів із суду ОСОБА_1 не отримувала, і відповідно не подавала заяв про визнання позовних вимог, що підтверджується довідками і листами із Полтавського районного суду Полтавської області, які додані до позову. З огляду на викладене, існують реальні передумови вважати про намір з боку відповідача будь-яким можливим способом ускладнити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, про встановлення факту спільного проживання після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання частки у праві власності на майно. Позивачка просить суд застосувати забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно розташоване у місті Полтава, яке було набуто як за час шлюбу так і за час спільного проживання сторін після його розірвання.

Розглянувши заяву, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно існує спір про право щодо поділу майна подружжя.

Вразі незабезпечення позову, спірні об`єкти нерухомості квартира загальною площею 85,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про право власності від 17.07.2014 р., індексний номер 24377208; на квартиру, загальною площею, 90,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.09.2019 року, номер запису про право власності 33181990; на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 146,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , відповідно до витягу реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.10.2008 р., реєстраційний номер 24953816, може бути відчужена третім особам, що, у подальшому, ускладнить виконання рішення суду у даній справі.

Враховуючи ціну позову заходи забезпечення позову є співмірними позовним вимогам.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, у постанові КЦС Верховного Суду від 07.09.2020 р. у справі за № 522/3471/20 (провадження № 61-9451 св 20) наведено правову позицію у подібних правовідносинах, зокрема суд вказав про співмірність запропонованого виду забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно із заявленими позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на це майно.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю чи частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149-150, 153, 160-161 ЦПК України -

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Черевичної Юлії Олексіївни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання частки у праві власності на майно задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, загальною площею 85,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідно до свідоцтва про право власності від 17.07.2014 р., індексний номер 24377208, до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Накласти арешт на квартиру, загальною площею, 90,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.09.2019 року, номер запису про право власності 33181990, до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Накласти арешт на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 146,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідно до витягу реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.10.2008 р., реєстраційний номер 24953816, до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Ухвала про забезпечення позову може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя М.О. Материнко