КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6459/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Фастівська районна державна нотаріальна контора, про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, про внесення змін в свідоцтво про право на спадщину, про визнання частково недійсним договору дарування, -

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мащенко А.Г. звернулась до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Фастівська районна державна нотаріальна контора, з позовом про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, про внесення змін в свідоцтво про право на спадщину, про визнання частково недійсним договору дарування.

Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , яка проживала в будинку АДРЕСА_1 .

Після її смерті залишилась спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка за тією ж адресою (кадастровий номер :01:003:0027, площею 0,0859), з приводу якого виник спір.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2023 року позовну заяву повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаргу обґрунтовано тим, що воскаржуваній ухвалі суд зазначив, що до ордеру адвоката не доданий договір про надання правової допомоги, а тому суд дійшов висновку, що адвокат Мащенко А.Г. не надав суду належних доказів на підтвердження своїх повноважень для подання та підписання заяви.

Вказує, що відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, на підтвердження своїх повноважень адвокату достатньо надати належним чином завірену копію ордеру. Надання адвокатом додаткових документів (договору або витягу з договору) на підтвердження повноважень чинним законодавством не передбачено (аналогічної думки додержується Велика Палата Верховного Суду, постанова від 01 липня 2020 року у справі №320/5420/18).

Отже, висновки суду щодо необхідності надання суду договору про надання правової допомоги окрім ордера адвоката, не ґрунтуються на діючих нормах процесуального законодавства.

Зазначає, що адвокат Мащенко А.Г. засвідчував своїм підписом копії доданих до позовної заяви документів. На підтвердження своїх повноважень адвокат додав до позовної заяви ордер адвоката, оформлений у відповідності до вимог діючого законодавства і не надавав копію договору про надання правової допомоги. Однак в ухвалі Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2023 року про залишення позовної заяви без руху суд не зазначав про необхідність надати копію договору про надання правової допомоги - посилання на цю обставину вперше з`явилося в ухвалі від 15.03.2023 року про повернення позовної заяви заявнику. Тобто, вважаючи необхідним отримати копію договору про надання правової допомоги, навіть, якщо б суд мав право вимагати цей документ, він не надав позивачу і його представнику час на його надання, чим грубо порушив діюче процесуальне законодавство.

Також зазначає, що ухвала суду має містити обґрунтування висновків суду. Заявляючи про те, що неповнолітня особа не може бути стороною у судовому процесі, суд не надав посилань на норму закону, яка дала підстави робити таку заяву.

Суд помилково зазначив про те, що ОСОБА_3 , якій на час пред`явлення позову виповнилося 17 років - не може бути стороною у справі.?

У статті 48 ЦПК України зазначається, що сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач, якими можуть бути фізичні та юридичні особи. Статті 46, 47 Цивільного процесуального кодексу України регламентують цивільну правоздатність та цивільну дієздатність. Відповідачка ОСОБА_3 є правоздатною особою, має право власності на майно, яке є предметом спору, тобто, є належним відповідачем по справі. Що стосується обсягу її дієздатності, то це передбачено ч.2 ст.47 Цивільного процесуального кодексу України, яку суд ігнорує.

Відповідно до положення ч.2 ст.47 ЦПК України, неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи.

ОСОБА_3 зазначена відповідачкою, оскільки вона є стороною договору дарування, який частково оспорюється, і вона є власником майна, яке є предметом спору. Отже предмет спору стосується правовідносин, в яких ОСОБА_3 бере особисту участь і тому саме вона є відповідачем в цій справі.

Таким чином, суд, а не позивач, у підготовчому засіданні вирішує чи залучати законного представника, або неповнолітня відповідачка буде приймати участь у справі самостійно. Залучення представника відповідача не міняє статус належного відповідача.

Вважає, що вимога суду від позивача самостійно обрати для ОСОБА_3 представника не ґрунтуються на законі і є абсурдною.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 в принципі не може бути відповідачем у цивільній справі, також не відповідає діючому законодавству, про що було вказано в заяві про усунення недоліків позовної заяви від 24.02.2023 року.

Більше того, не зазначення у позовній заяві представника відповідача, у тому числі законного представника, не є підставою для повернення позовної заяви.

Отже, порушення норм процесуального законодавства, які призвели до помилкових висновків, є підставою для скасування ухвали про повернення позовної заяви.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно зі ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь головуючого, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи заяву позивачеві, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2023 року.

Проте, такі висновки не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

За змістом ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно з ч.7 ст.177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

До неналежно оформленої позовної заяви застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

Відповідно до статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали.

Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що подана позовна заява відповідала вимогам ст.175 ЦПК України.

За ч.1 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частинами першою - третьою статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

За пунктами 5, 11, 12.4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 листопада 2020 року № 118 (далі - Положення), ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Ордер, зокрема, містить наступні реквізити: назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх повноважень, як представника позивачки ОСОБА_1 - адвокатом Мащенком А.Г. надано ордер на надання правничої (правової) допомоги встановленого зразку №1105053 від 08 липня 2022 року, виданий адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 08 липня 2022 року, на представництво інтересів ОСОБА_1 у суді, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, органах державної влади та в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами тощо.

Проте, суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув уваги та дійшов поспішного висновку про повернення заяви позивачеві.

Також, суд не звернув уваги на те, що позовна заява підписана особисто позивачкою ОСОБА_1 , а не її представником Мащенком А.Г .

Відсутність договору про надання правової допомоги також не є підставою для повернення позовної заяви, оскільки повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», як це передбачено ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

Щодо того, що відповідачем у справі зазначено неповнолітню особу, то слід зазначити наступне.

За змістом ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Як вбачається з відповіді, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, відповідачка ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на день подання позовної заяви вона досягла сімнадцятирічного віку.

Звертаючись з позовом до відповідачів, позивачка зазначала, що спірне спадкове майно, щодо якого виник спір, було подароване ОСОБА_2 його доньці ОСОБА_3 і належить їй на праві власності.

Виходячи з наведеного та у відповідності ст.47 ЦПК України ОСОБА_3 може особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникли з приводу майна, яке перебуває у її власності.

Повертаючи заяву позивачеві з підстав, передбачених п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України суд допустився надмірного формалізму та це може розцінюватись, як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Belletv. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про повернення заяви позивачеві, а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: