ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5015/23 Справа № 211/6854/21 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Відділ з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Відділу з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради нарішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року, ухваленого суддею Ткаченко С.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради про визнання права власності, який в ході розгляду справи уточнив та у редакції позову від 11.08.2022 просив визнати за ним право власності на об`єкти нерухомості, розміщені по АДРЕСА_1 та в уточненому позові просив суд зобов`язати Відділ з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради прийняти від позивача у десятиденний термін внести до Державного Реєстру будівельної діяльності Декларацію про готовність до експлуатації самочинного збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням суду від 16 січня 2020 року визнано за ним право власності на будівельні матеріали, обладнання та конструкції, що були використані в процесі будівництва житлового будинку «Н-1», господарських споруд сарай «М», сарай «О», свердловини, огорожі всієї земельної ділянки, газопроводу (на огорожі між ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 ), благоустрою земельної ділянки та виконання асфальтного покриття за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані споруди є самочинно збудованими.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №1672/1673/17-27-2176/18-27 від 31 травня 2018 року, житловий будинок Н-1 відповідає державним будівельним нормам, заперечень з цього приводу відповідачем не наведено.

Тому беручи до уваги документальні підтвердження виконаних робіт, зазначені у позові матеріали у сукупності з послугами перетворилися на нерухомі об`єкти одного домоволодіння по АДРЕСА_1 , що створені ним.

12 січня 2021 року на підставі договору дарування земельної ділянки він став власником земельної ділянки, на котрій збудований ним дім.

Маючи у власності земельну ділянку та рішення суду, виконуючи вимоги норм законодавства, він тричі звертався до відповідача із заявою та належними документами, у тому числі декларацією про готовність дому до вводу в експлуатацію, однак отримав незаконну відмову.

Безпідставна та незаконна відмова відповідача створює йому штучні перешкоди у користуванні власністю, тому просив задовольнити вимоги.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок «Н-1», господарські споруди сарай «М», сарай-вольєр «О», свердловину І, вигрібну яму ІІ, замощення ІІІ, огорожі 1,2, хвіртку/ворота №3,4.

Стягнуто з Відділу з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 4 717 (чотири тисячі сімсот сімнадцять) гривень 90 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Відділ з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

При цьому, скаржник зазначає, що у Відділу відсутні повноваження щодо державної реєстрації права власності, тому позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом. Наголошує на тому, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який розглядає справу. Суд повинен, встановивши, що позов подано до неналежного відповідача та відсутності визначених законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, відмовити у позові до неналежного відповідача.

Також відповідач звертає увагу на те, що суд у рішенні посилається на норми Порядку №461, які не є чинними.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача, поданий до суду апеляційної інстанції 28.08.2023 позивачем ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд», колегія суддів не бере до уваги, оскільки його подано з порушенням норм ч.4 ст.360 ЦПК України, без надання доказів надіслання копії відзиву іншій стороні по справі - Відділу з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року було задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та попереджено про те, що відповідно до ч.5 ст.212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

В призначений час позивач ОСОБА_1 не вийшов на відеоконференцзв`язок у зв`язку з чим колегією суддів вирішено проводити апеляційний розгляд за відсутності позивача, який належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_2 , яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити ОСОБА_1 з задоволенні його позову в повному обсязі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні частини позовних вимог та закриттям провадження в іншій частині позовних вимог, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору дарування земельної ділянки від 12 січня 2021 року ОСОБА_1 отримав в дар земельну ділянку площею 0,0505 га, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-11 копія договору, витягу).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 31.05.2018 №1672/1673/17-27/2176/18-27, житловий будинок «Н-1», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає державним будівельним нормам (а.с.12 копія висновку).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року визнано за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали, обладнання та конструкції, тощо, що були використані в процесі будівництва житлового будинку «Н-1» за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-23 копія рішення).

За повідомленням КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 30.01.2014, при обстеженні житлового будинку з господарчими будівлями АДРЕСА_1 виявлено самочинне будівництво, а саме: житловий будинок «Н-2» загальною площею приміщень 246,1 кв.м., житловою площею 84,7 кв.м., сарай «М», сарай «О» (а.с. 29 копія повідомлення).

Листом Відділу з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради від 29.06.2021 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 стосовно відмови у наданні адміністративної послуги, а саме прийняття в експлуатацію об`єкта, згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації «житловий будинок літ.»Н», сарай з вольєром літ. «О», розташованого по АДРЕСА_1 , зазначено про невідповідність поданих документів пункту 4 Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Мінрегіону від 3 липня 2018 №158, відповідно до якого дані, зазначені в декларації, мають узгоджуватись з документами, які подаються разом з нею. Тому враховуючи дату укладення договору дарування земельної ділянки (12.01.2021), дату реєстрації права власності на земельну ділянку (12.01.2021) та рік спорудження/реконструкції об`єктів щодо яких проведено технічне обстеження (2009), Відділом повернуто документи заявнику (а.с. 47).

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 дійшов висновку, що предметом розгляду справи є вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на об`єкти нерухомого майна, які підлягають задоволенню, тоді як вимоги про зобов`язання відповідача прийняти та внести декларацію, які позивач не оскаржує з підстав відмови в прийнятті в експлуатацію такого об`єкта підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, тому задоволенню не підлягають.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Так, з уточненої позовної заяви від 11 серпня 2022 року (а.с.66-69) видно, що позивач в уточненому позові заявляв до суду першої інстанції дві вимоги немайнового характеру, а саме просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські споруди та зобов`язати Відділ з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради прийняти від позивача у десятиденний термін внести до Державного Реєстру будівельної діяльності Декларацію про готовність до експлуатації самочинного збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду.

Відповідно по п.4 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

Матеріалами справи встановлено, що позивач тричі звертався до відповідача: 16.04.2021 із заявою про прийняття в експлуатацію об`єкта, а саме житлового будинку літ «Н», сарай з вольєром літ. «О», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42); 16 травня 2021 із заявою щодо введення будинку в експлуатацію з наданням йому документів для реєстрації права власності (а.с.43); 18 червня 2021 року із заявою про введення будинку в експлуатацію з наданням документів для реєстрації права власності (а.с.45).

На всі свої звернення позивач отримав від Відділу з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради відмову у прийнятті в експлуатацію будинку (а.с.46-47).

Підставою відмови у прийняті будинку в експлуатацію позивач зазначив те, що, враховуючи дату укладення договору дарування земельної ділянки (12.01.2021) та відомості п.16 цього Договору, де зазначено, що дарувальник заявляє та гарантує, що на земельній ділянці будівництво будь-яких об`єктів нерухомості, на які він чи треті особи могли б заявляти права, не здійснювалось, з датою реєстрації права власності на земельну ділянку - 12.01.2021, а також рік спорудження/реконструкції об`єктів щодо яких проведено технічне обстеження 2009 рік, зазначений у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, об`єкт будівництва не може бути прийнятий в експлуатацію згідно до цього Порядку, тому відділ вимушений повернути документи заявникові.

У листі відповіді від 29.06.2021, на останнє звернення позивача (18.06.2021) Відділ з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради додатково повідомив позивача, що відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 (зі змінами), що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком, за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом стала відмова Відділу з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради суб`єкта владних повноважень у прийняті в експлуатацію самочинного збудованого позивачем будинку, а також оскарження дій відповідача, а саме у зобов`язанні Відділу з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради прийняти від позивача та у десятиденний строк внести до Державного Реєстру будівельної діяльності Декларацію про готовність до експлуатації самочинного збудованого об`єкта на яке визнано право власності за рішенням суду, Додаток 5 до Порядку (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 року №681), що підтверджено трьома уточненими позовними заявами позивача від 31.10.2021; 12.01.2022 та 11.08.2022 (а.с.51-55, 60-62; 66-69).

Суд першої інстанції розглянув по суті першу позовну вимогу про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна та відмовив у задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог, пославшись на те, що вимоги про зобов`язання відповідача прийняти та внести декларацію, які позивач не оскаржує з підстав відмови в прийнятті в експлуатацію такого об`єкта підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, тому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ.

Відповідно до положень ч.1 статті 6 Закону №3038-VІ управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Згідно вимог ч.3 статті 6 Закону №3038-VІ до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Однією з функцій управління у сфері містобудівної діяльності є контроль за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій відповідач є суб`єктом владних повноважень у сфері архітектурно-будівельного контролю, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів, як правильно зазначив суд першої інстанції.

При цьому, місцевий суд, відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме зобов`язати Відділ з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради прийняти від позивача та у десятиденний строк внести до Державного Реєстру будівельної діяльності Декларацію про готовність до експлуатації самочинного збудованого об`єкта на яке визнано право власності за рішенням суду, не звернув уваги на те, що ця позовна вимога не віднесена до юрисдикції цивільного суду, тобто позивачем було заявлені дві вимоги, розгляд яких віднесено до двох юрисдикцій цивільного і адміністративного судочинства.

Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 -22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні його позовної вимоги у зобов`язанні відповідача вчинити певні дії, послався на те, що позивач не оскаржує дії відповідача у відмові у прийнятті в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта у порядку адміністративного судочинства, вказавши, що предметом позову є визнання права власності на самочинне будівництво, що з наведених вище підстав не відповідає дійсним обставинам справи і заявленим позивачем вимогам.

Оскільки вимога позивача про зобов`язання Відділу з питань Державного архітектурно - будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради прийняти від позивача у десятиденний термін внести до Державного Реєстру будівельної діяльності Декларацію про готовність до експлуатації самочинного збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням судуне підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відповідно до статті 377 ЦПК України судове рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачем права власності на об`єкти нерухомого майна також підлягає скасуванню, оскільки позивач має можливість звернутись до адміністративного суду з позовом про зобов`язання відповідача вчинити певні діє, що надає можливість прийняти в експлуатацію самочинно збудований житловий будинок без визнання права власності за рішенням суду, у разі задоволення позову адміністративним судом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії, відповідно здійснюється розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, у разі вімови у позові покладаються на позивача.

Відповідачем за подачу апеляційної скарги на рішення суду було сплачено судовий збір в розмірі 7076,85 грн., який підлягає стягненю з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача.

Керуючись статтями 255, 256, 376, 377, 381, 382, 384 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог про визнання за ним права власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок «Н-1», господарські споруди сарай «М», сарай-вольєр «О», свердловину І, вигрібну яму ІІ, замощення ІІІ, огорожі 1,2, хвіртку/ворота №3,4.

Провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Відділу з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради прийняти від позивача у десятиденний термін внести до Державного Реєстру будівельної діяльності Декларацію про готовність до експлуатації самочинного збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Відділу з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 7076,85 грн. (сім тисяч сімдесят шіть гривень вісімдесят п`ять копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 липня 2023 року.

Головуючий:

Судді: