Справа № 466/6021/21 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/2640/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Свірідової В.В. від 20 вересня 2022 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 за централізоване опалення в сумі 15392,30 (п`ятнадцять тисяч триста дев`яносто дві гривні тридцять коп.), інфляційні втрати в розмірі 1634,42 (одна тисяча шістсот тридцять чотири гривні сорок дві коп.), 3% річних в розмірі 851,97 (вісімсот п`ятдесят одна гривня дев`яносто сім коп.).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір в розмірі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

В частині позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення за недоведеністю позовних вимог.

Зазначає, що у її будинку по АДРЕСА_1 відсутній будинковий засобів обліку теплової енергії, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчили про встановлення загально-будинкового лічильника, пломбування, сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, документ, що засвідчує своєчасність проведення періодичної повірки та інші документи, які б засвідчували порядок нарахування спожитої теплової енергії. Оскільки, предметом доказування у даному спорі є правильність нарахування заборгованості за послуги центрального опалення. Доказуванню також підлягають правильність нарахування кількості гігакалорій теплової енергії у квартирі по АДРЕСА_2 , щомісячне зняття показів будинкового та квартирних засобу обліку теплової енергії. Вважає, що позивачем не доведено правильність нарахування, яке ґрунтується на сумнівних доказах.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважала за необхідне відмовити в долученні письмових доказів, поданих ЛМКП «Львівтеплоенерго» 12.07.2023 року до матеріалів справи, поданих в суді апеляційної інстанції та не брати до уваги докази, оскільки такі докази не подавались стороною в суд першої інстанції та позивачем не наведено жодних мотивів неможливості подання таких у суд першої інстанції чи труднощів у цьому.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення, заяви про уточнення позовних вимог, апеляційної скарги, відзиву на неї, відповіді на відзив, заперечення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, 256, 258, 264, 267, 319, 322, 549, 625, 901 ЦК України, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»,19 ЗУ «Про теплопостачання» та задовольняючи позов частково, виходив з того, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є власниками квартири за адресою АДРЕСА_2 , де і зареєстроване їх місце проживання. Про актуальність даних свідчить копію довідки №1 від 21.01.2020 (а.с.9). Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» за вказаною адресою надавались послуги з централізованого опалення. Згідно з розрахунком позивача за спірною адресою утворилася заборгованість за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, яка складається з наступного: заборгованості за послуги з централізованого опалення 15392,30грн., інфляційних втрат 1634,42грн., 3% річних 851,97грн. З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27.02.2020 судові накази Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2020 було скасовано, тому саме з цього часу й розпочався новий перебіг строку позовної давності. На момент винесення судового наказу строк позовної давності не був пропущеним, адже переривався у зв`язку із внесенням платежів в рахунок оплати за централізоване опалення у жовтня 2019року, що, у свою чергу, свідчить про визнання заборгованості. Оскільки, позивач звернувся до суду з позовом 06.07.2021, строк позовної давності пропущено не було. Суд прийшов до висновку, що наведені законодавчі положення та обставини справи свідчать, що відповідач має зобов`язання перед позивачем по оплаті житлово-комунальних платежів і зазначене ними не спростовано. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Позов підлягає задоволенню в частковому обсязі. У матеріалах справи відсутні відомості, що б спростовували даний висновок суду. У задоволенні ж позову до ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки він не є ні співвласником квартири, ні у вказаний спірний період у такій не проживав та відповідно таких послуг не міг отримувати, що не спростовано сторонами та підтверджено доказами про його вибуття за межі України.

Колегія суддів перевіряючи оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

06.07.2021 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просили:

- стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за надання послуг з централізованого опалення за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 у розмірі 15392,30 грн., інфляційні витрати 1634,42 грн., 3% річних - 851,97грн., та стягнути з відповідачів на користь позивача 2270,00грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що Шевченківський районний суд м.Львова видав судовий наказ №466/791/20 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 21880,18грн., 2752,91грн. інфляційних витрат та 1152,62грн. 3% річних, який було скасовано ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 27.02.2020.ЛМКП «Львівтеплоенерго», користуючись своїм правом, звернувся до суду з тими самими вимогами. Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 та споживали послуги, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». Вважає, що між позивачем та відповідачами встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Сума заборгованості за особовим рахунком відповідачів складала 17878,69грн, які просить стягнути з відповідачів.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 , що підтверджується Довідкою ЛМКП «Львівтеплоенерго» з місця проживання та склад сім`ї і прописки №1 від 21.01.2020 року (а.с. 9).

ОСОБА_2 не є ні співвласником квартири, ні у вказаний спірний період у такій не проживав та відповідно таких послуг не міг отримувати, що не спростовано сторонами та підтверджено доказами про його вибуття за межі України, відповідно суд правильно відмовив у задоволенні позову до ОСОБА_2 .

Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» за вказаною адресою надавались послуги з централізованого опалення.

Згідно з розрахунком позивача за спірною адресою утворилася заборгованість за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, яка складається з наступного: заборгованості за послуги з централізованого опалення 15392,30грн., інфляційних втрат 1634,42грн., 3% річних 851,97грн.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До комунальних послуг належать: послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст.ст.1, 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч.1 ст.9, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі зобов`язані оплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Також за положеннями ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що твердження відповідачів щодо ненадання позивачем послуг саме з централізованого опалення спростовується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, за якими централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Надання позивачем послуг з теплопостачання відповідачем не оспорюється.

Також, судом першої інстанції правильно вказано, що відповідачами з наданням обґрунтованих заперечень та доказів указаний розрахунок не спростовано, що є їх процесуальним обов`язковим згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України, а відтак такий приймається судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем.

Щодо сумнівів апелянтки щодо правильності нарахування суми заборгованості, колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки відповідачкою детального розрахунку заборгованості позивача (а.с. 71-85) не спростовано та свого розрахунку на противагу не подано.

Також, відповідачкою клопотань про витребування доказів на спростування розрахунку заборгованості в суді першої інстанції не заявлялося.

Крім цього, колегія суддів вважає, що розрахунки заборгованості за надання комунальних послуг у спірний період та коштів, що підлягають стягненню відповідно до ст. 625 ЦК України здійснені позивачем, такими, що відповідають нормам законодавства, розраховані за відповідний період та із зазначенням правильних значень, зокрема, відсотків та індексів інфляції, а тому такі додаткового дублювання у рішенні суду не потребують.

Щодо доводів відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності то судом першої інстанції правильно встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27.02.2020 судові накази Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2020 було скасовано, тому саме з цього часу й розпочався новий перебіг строку позовної давності.

На момент винесення судового наказу строк позовної давності не був пропущеним, адже переривався у зв`язку із внесенням платежів в рахунок оплати за централізоване опалення у червні, липні, жовтні, листопаді та грудні 2019 року, що, у свою чергу, свідчить про визнання заборгованості.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 06.07.2021, строк позовної давності пропущено не було.

Зважаючи на вказане, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач має зобов`язання перед позивачем по оплаті житлово-комунальних платежів і зазначене ним не спростовано, порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку, відтак позов підлягає задоволенню в частковому обсязі.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Стягути з ОСОБА_1 3405 грн. судового збору в дохід держави за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 липня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра