Номер провадження: 22-ц/813/1403/23
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У 2019 році, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_7 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три місяці після набрання рішенням суду законної сили. При цьому позивачка посилається на те, що про смерть тітки вона дізналась лише 04 листопада 2019 року, 06 листопада 2019 року вона звернулась до Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено та роз`яснено про пропуск строку, встановлений законодавством про прийняття спадщини. Також ОСОБА_1 зазначила, що 6 місячний строк був пропущений із поважних причин, так як вона не була обізнана про смерть тітки, оскільки проживає в м.Маріуполь а тітка проживала в м.Одеса. Починаючи з 2014 року та по теперішній час, у зв`язку із складною політичною та економічною ситуацією в країні, позивачка немала можливості приїжджати до м.Одеси, також побоювалася виїжджати за межі міста через напружену ситуацію на сході України та воєнізований конфлікт. Враховуючи сімейні обставини, позивачка постійно відкладала поїздку до тітки. Телефон покійної тітки ОСОБА_7 не відповідав та через деякий час був заблокований. 04.11.2019 року донька позивачки ОСОБА_8 приїхала до м.Одеси, та від сусідів ОСОБА_7 дізналась про смерть тітки. Оскільки про смерть ОСОБА_7 позивачку ні хто не сповістив та строк на подання заяви про прийняття спадщини пропущений з поважної причини, ОСОБА_1 вимушена була звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_9 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін (Том ІІ: а.с. 180-181).

У відповіді на вищевказаний відзив, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_9 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі (Том ІІ: а.с. 200-204).

Від ОСОБА_4 в ході апеляційного розгляду справи надійшла заява, у якій вона просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_9 без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2021 року без змін (Том ІІІ: а.с. 46- 47 зворот).

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до апеляційного суду не направили.

В судове засідання, призначене на 16.05.2023 року, з`явилися: ОСОБА_3 , його представник адвокат Сухецька С.М. та Смурага О.В.

Інші учасники процесу до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Від представника ОСОБА_9 ОСОБА_2 в ході розгляду справи неодноразово надходили клопотання/заяви, у яких представник апелянта просить суд проводити розгляд справи без участі апелянта та її представника (Том ІІІ: а.с. 109, 109 зворот, 115, 115 зворот).

Від ОСОБА_4 в ході розгляду справи також неодноразово до канцелярії суду надходили заяви, у яких остання просить розглянути справу за її відсутності (Том ІІІ: а.с. 107-107 зворот).

Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса в ході розгляду справи надіслала заяву, у якій просила суд слухати справу у їх відсутність, та зазначила, що розгляд справи залишають на розсуд суду (Том ІІІ: а.с. 113-114).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , що підтверджується актовим записом №6492 від 19.06.2017 року Одеського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції в Одеській області.

06.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Київської державної нотаріальної контори у м.Одеса про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7 .

27.01.2020 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м.Одеса Пінігіною Т.М. винесено постанову про відмову ОСОБА_9 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, щосаме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила вищевказаної статті про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:

1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, вказаних в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судовим розглядом справи встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7 сплив 18.11.2017 року, а із відповідною заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулася 06.11.2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті тітки мотивувала тим, що про смерть тітки вона дізналась лише 04.11.2019 року та 06.11.2019 року вона звернулась до Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено та роз`яснено про пропуск строку, встановлений законодавством про прийняття спадщини. ОСОБА_1 зазначила, що 6 місячний строк був пропущений із поважних причин, так як вона не була обізнана про смерть тітки, оскільки проживає в м.Маріуполь а тітка проживала в м.Одеса. Починаючи з 2014 року та по теперішній час, у зв`язку із складною політичною та економічною ситуацією в країні, позивачка немала можливості приїжджати до м.Одеси, також побоювалася виїжджати за межі міста через напружену ситуацію на сході України та воєнізований конфлікт. Враховуючи сімейні обставини, позивачка постійно відкладала поїздку до тітки. Телефон покійної тітки ОСОБА_7 не відповідав та через деякий час був заблокований. 04.11.2019 року донька позивачки ОСОБА_8 приїхала до м.Одеси, та від сусідів ОСОБА_7 дізналась про смерть тітки. Оскільки про смерть ОСОБА_7 позивачку ні хто не сповістив то строк на подання заяви про прийняття спадщини пропущений з поважної причини.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Зокрема як вірно встановлено судом, посилання позивачки на труднощі пов`язані зі складною ситуацією в країні та воєнізованим конфліктом на сході є необґрунтованими, оскільки в 2017 році і до 2019 року через м. Маріуполь не проходить лінія розмежування з тимчасово непідконтрольними територіями, діяв поштовий зв`язок та надавалися послуги мобільних операторів, можливість користування транспортними засобами не було обмежено.

Окрім того, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що вона з 2014 року мала бажання та намагалась спілкуватись та зв`язатись з ОСОБА_7 за допомогою телекомунікаційних засобів зв`язку або листування, у зв`язку із чим апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що державний нотаріус Пінігіна Т.М., в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не встановила коло всіх спадкоємців другої черги, зокрема як зазначає апелянт, нотаріус зобов`язана була зробити запити до органів ДРАЦ, адресних бюро та повинна була сповістити позивачку та третю особу про смерть спадкодавиці.

Проте, вказані доводи апелянта є безпідставними, оскільки законом не встановлений обов`язок нотаріуса розшукувати спадкоємців у разі видачі свідоцтва про право на спадщину, якщо про їх існування не вбачається з наданих документів.

Посилання представника апелянта у доводах апеляційної скарги стосовно інших спадкоємців щодо прийняття ними спадщини є необґрунтованими, оскільки не стосується предмету даного спору.

Безпідставними також є і доводи апелянта про те, що через погане самопочуття у період з 2017 по 2020 роки, а саме через інвазивну карценому, ОСОБА_1 не виїжджала з міста Маріуполь, а 11.06.2021 року перенесла операцію через вказану хворобу, оскільки зазначені обставини, не створили для позивачки об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання нею заяви про відкриття спадщини у передбачений законодавством шестимісячний термін, а належних доказів того, що стан її здоров`я перешкоджав здійснювати дії для прийняття спадщини у вказаний період, остання до суду не надала.

Інших доказів в підтвердження перешкод для подання заяви про прийняття спадщини та їх поважність позивачкою суду не надано.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини того, що у межах шестимісячного строку на прийняття спадщини ОСОБА_1 не зверталась із заявою до відповідних органів, а також те, що з наданих позивачкою доказів не вбачається, що стан її здоров`я перешкоджав здійснювати дії для прийняття спадщини, як і те, що пропущений строк на подання заяви про прийняття спадщини є значним, суд першої інстанції надавши належну оцінку зазначеним причинам пропуску строку для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7 обґрунтовано визнав їх неповажними та відмовив у задоволенні позову.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до власного тлумачення заявником положень ч.3 ст. 1272 ЦК України, та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми права.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, оскільки ці твердження є голослівними і не підтверджені жодними доказами.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновок суду першої інстанції та які зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доводів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому зазначену апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Київська державна нотаріальна контора у м. Одеса про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.05.2023 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова