Справа № 214/3069/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 квітня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, в якій просить: встановити факт її - ОСОБА_1 постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з березня 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею - ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,4 кв.м., житловою 17,6 кв.м.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка зазначає наступне. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся, мати її матері - ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За життя бабусею було складено заповіт, яким вона заповідала їй належну їй частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , заповіт було посвідчено 31 січня 1998 року ОСОБА_3 завідуючою Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, реєстр. №2- 348. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, а саме: 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана частка належала померлій на підставі договору міни, який було посвідчено 21.01.1997 року ОСОБА_4 завідуючою Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, реестр. №1-165, який зареєстровано Криворізьким БТІ у книзі 69П-423-423. Інша 1/2 частка вказаної квартири належить їй, позивачці, на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видано приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М. 2.06.2011 року реєстр. №1059, яке зареєстровано КП ДОР «Криворізьке БТІ» 26.08.2011 року витяг №31100986. Вказана квартира складається із однієї кімнати житловою площею 17.60 кв.м., загальна площа квартири 35,40 кв.м. Підтвердження родинних відносин із померлою підтверджується: Свідоцтвом про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_1 , яке видане Чер. жовтневою с/радою Кутського району Саратовської області 24.031979 року, в якому матір`ю записана ОСОБА_6 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_4 яке видане Акчукінською с/радою Урджарського району повторно 12.08.2010 року, в якому матір`ю записана ОСОБА_2 ; свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 яке видано відділом реєстрації актів громадянського стану Довгинцівської райради 30.10.1995 року, після розірвання шлюбу дружині залишено прізвище « ОСОБА_9 »: свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , яке видано відділом реєстрації актів громадянського стану Довгницвського райвиконкому м. Кривого Рогу 29.08.1997 року, актовий запис №341, в якому зазначено, що після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_11 ».

26 березня 2021 року вона, позивачка, як спадкоємець за заповітом, звернулася до ОСОБА_12 приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 . Але постановою від 26 березня 2021 року №191/02-31 нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено в зв`язку із тим, що у встановлений законодавством термін із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі до нотаріальної контори вона не звернулася, відповідно до цього пропустила строк. встановлений для прийняття спадщини, а також нею не надано відповідних документів, які б підтверджували факт постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті. На підставі вищевказаного вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідно до п. 23 пленуму Верховного суду України від 30 травня «Про судову практику у справах спадкування» визначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійно проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦКУ спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив відмову від неї. Заяви про відмову від спадщини вона не подавала. Інших спадкоємців першої черги за законом, окрім неї, немає. У відповідності ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вже було зазначено вище, померла ОСОБА_2 була її бабусею, мамою її матері, що підтверджується відповідними документами, які зазначені і описані в позові вище. На протязі останніх двадцяти років її бабуся мала тяжкий стан здоров`я анамнезі хронічна серцево-судинна недостатність, генералізований неуточнений атеросклероз, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 397 від 27 серпня 2020 року. Останні роки життя, з віком, хвороба стала прогресувати і десь за півроку до смерті бабуся зовсім стала безпомічна, потребувала цілодобового догляду та допомоги, тому у березні 2020 року вона була вимушена переїхати жити до неї і проживала з нею разом до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підтвердження цього до позову додається акт з місця проживання, який складено мешканцями будинку АДРЕСА_2 , підписи яких засвідчено уповноваженою особою ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» Рудшен Л. 29.03.2021 року. Всі витрати на поховання ОСОБА_2 , вона взяла на себе, що підтверджується відповідними платіжними документами - товарним чеком від 28.08.2020 року та квитанціями. Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи Міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.11.2003 року №1 382-ІУ). Тому вважає, що її реєстрація за іншою адресою не є перешкодою для встановлення факту її постійного проживання разом із померлою ОСОБА_2 що дає підстави вважати її такою, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після її смерті. Спадкуванням перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Як вже зазначалося вище ОСОБА_2 на праві приватної власності належала 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 тому вважає, що на підставі викладеного вище вона, як єдиний спадкоємець за заповітом має право на набуття права власності на це майно в порядку спадкування за заповітом.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, представник позивачки подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутністю та відсутністю позивачки, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутністю та прийняти рішення на розсуд суду.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні докази: свідоцтво про смерть (а.с. 6), заповіт (а.с. 7), договір міни (а.с. 8), витяг про державну реєстрацію прав (а.с. 9), свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 10), свідоцтво про народження (а.с. 11), свідоцтво про народження (а.с. 12), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 13), свідоцтво про шлюб (а.с. 14), постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 15), акт (а.с. 17), лікарське свідоцтво про смерть (а.с. 18), товарний чек (а.с. 19), витяг (а.с. 20), виписка (а.с. 21), квитанція (а.с. 22), звіт про оцінку майна (а.с. 23-24).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про смерть (а.с. 6), свідоцтва про народження (а.с. 11,12), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 13), свідоцтво про шлюб (а.с. 14), лікарське свідоцтво про смерть (а.с. 18), так як ці докази стосуються обставин, на які позивачка посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме факт смерті ОСОБА_2 , наявність родинних відносин.

Суд вважає належними доказами: акт (а.с. 17), товарний чек (а.с. 19), витяг (а.с. 20), виписку (а.с. 21), квитанцію (а.с. 22), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме те, що ОСОБА_1 фактично проживала з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила її поховання.

Суд вважає належними доказами: договір міни (а.с. 8), витяг (а.с. 9), свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 10), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме обсяг спадкового майна, що відкрилося після смерті ОСОБА_2 .

Суд вважає належними доказами: заповіт (а.с. 7), постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 15), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт звернення позивачки до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Суд вважає належним доказом: звіт про оцінку майна (а.с. 23-24), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме вартість спадкового майна.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні письмові докази та показання свідка допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази та покази свідка є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , яка доводилася позивачці ОСОБА_1 рідною бабусею, що встановлено свідоцтвом про смерть (а.с.6), свідоцтвами про народження (а.с.11,12), свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.13), свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.14), лікарським свідоцтвом (а.с.18).

За життя ОСОБА_2 було складено заповіт, яким вона заповіла позивачці належну їй частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено заповітом (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, а саме: 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана частка належала померлій на підставі договору міни, який було посвідчено 21.01.1997 року ОСОБА_4 завідуючою Сьомої криворізької державної нотаріальної контори за №1-165, що вбачається з договору (а.с. 8).

Позивачка є власником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М. (а.с. 9).

26.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Черник О.П. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 . Постановою від 26 березня 2021 року нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надала документів, що підтверджували факт її проживання зі спадкодавцем за однією адресою, що вбачається з постанови (а.с. 15).

Позивачка ОСОБА_1 мешкала разом з бабусею ОСОБА_2 з березня 2020 року і до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено актом (а.с.17).

Позивачка ОСОБА_1 здійснювала поховання померлої ОСОБА_2 , що встановлено товарним чеком (а.с.19), квитанцією (а.с.22).

Встановленим судом наведеним фактам та обставинам відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЦК України.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 .

Позивачка доводилася померлій ОСОБА_2 рідною онукою. Позивачка з березня 2020 року і до дня смерті ОСОБА_2 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкала разом з останньою у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 поховала її, у зв`язку з чим несла відповідні витрати.

За життя ОСОБА_2 було складено заповіт, яким вона заповіла позивачці належну їй частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з наведеним 26.03.2021 р. позивачка звернулася з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.03.2021 р., приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Черник О.П. позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки спадкоємиця пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини та не надала документального підтвердження фактичного проживання на день смерті зі спадкодавцем. У зв`язку з цим нотаріусом було також ухвалено запропонувати спадкоємцю відповідно ст. 16 ЦК України та ст. 3, 4 ЦПК України звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини або встановлення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 .

У зв`язку з наведеним факт спільного проживання позивачки зі спадкодавцем підлягає встановленню у судовому порядку, що також свідчить про прийняття нею спадщини.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів за наявності спору заява про встановлення цих фактів розглядається в позовному провадженні на загальних підставах.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Крім того, у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Подібний висновок міститься також у постанові КЦС Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі № 222/1109/17.

Факт спільного проживання позивачки однією сім`єю з померлою ОСОБА_2 з березня 2020 року і до дня смерті ОСОБА_13 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується Актом від 29.03.2021 р., складеним мешканцями сусідніх квартир та засвідченим ТОВ «Житлосервіс-КР», яке є управителем будинку, де знаходиться спірна квартира.

Дані обставини підтверджують також факт прийняття позивачем спадщини в силу вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог стосовно визнання права власності на спадкове майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2,3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку.

В судовому порядку захист права власності спадкоємця на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права, зокрема - визнання права власності особи на майно.

Отже, позовом про визнання права власності є позадоговірний позов власника майна про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Право особи на звернення до суду за захистом своїх прав також закріплено у ст. 3 ЦПК України.

На переконання суду, позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом задоволенню не підлягають, оскільки позивачка не позбавлена права звернутися після набрання рішенням суду законної сили до нотаріальної контори та отримати свідоцтво про право на спадщину.

Тому позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно заявлені передчасно і не підлягають задоволенню.

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивачки, як спадкоємця померлої ОСОБА_2 , є встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем.

Керуючись ст. ст. 15,16, 1220, 1222, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з березня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Прасолов