Справа № 583/1279/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом

ОСОБА_1

до Селянського (фермерського) господарства «Відродження»,

треті особи: Відділ № 2 Управління з надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Сумській області, Головне управління Держгеокадастру в Сумській області

про розірвання договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди, в якому просить розірвати договір оренди від 01.06.2012 р., укладений між ОСОБА_2 та Селянським (фермерським) господарством «Відродження», зареєстрований у відділі Держкомзему у Охтирському районі Сумської області, про що вчинено запис № 03205 у Державному реєстрі земель від 01.11.2022 року. Свої вимоги мотивує тим, що позивачка відповідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом НМС № 603192 від 16.03.2021 р. та НМС № 603193 від 16.03.2021 р. є власницею земельних ділянок площею 0,3989 га кадастровий номер :01:001:0344 та площею 2,3352 га кадастровий номер :01:001:0343, які вона успадкувала після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 01.06.2012 р. між ОСОБА_2 та СФГ «Відродження» було укладено договір оренди вказаних земельних ділянок площею 0,3989 га та 2,3352 га строком на 10 років. 21.10.2022 р. ОСОБА_1 надіслала до СФГ «Відродження» лист про те, що не бажає продовжувати договірні відносини за договором оренди землі від 01.06.2012 р., укладених між СФГ «Відродження» та ОСОБА_2 . Однак, 04.11.2022 р. СФГ «Відродження» надіслало повідомлення про автоматичне продовження строку дії договору оренди землі від 01.06.2022 р. строком на 1 рік до 01.11.2023 р. у зв`язку з воєнним станом. Відповідно до п. 40 Договору оренди від 01.06.2012 р. перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. У зв`язку з тим, що сторона відповідача не бажає в добровільному порядку припинити правовідносини та розірвати договір оренди позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача СФГ «Відродження» в судовому засіданні заперечував поти задоволення позову, зазначивши, що вимоги позивачки є безпідставними. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 порушила вимоги ч. 5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та не повідомила орендаря про набуття нею права власності на земельні ділянки, що перебували в оренді СФГ «Відродження», в порядку, визначеному ст. 148-1 ЗК України. Позивачка жодного разу не заявляла про свій намір розірвати договір оренди у зв`язку зі зміною власника земельних ділянок. Навпаки, своїми конклюдентними діями вона підтверджувала згоду на продовження договірних відносин. Зокрема, ОСОБА_1 отримувала орендну плату за договором оренди від СФГ «Відродження» в 2020, 2021 та 2022 роках. Крім того, представник відповідача у відзиві зазначив, що 28.10.2022 р. СФГ «Відродження» отримало від ОСОБА_1 листа, в якому вона повідомила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.03.2021 р. вона успадкувала земельні ділянки. ОСОБА_1 в листі просила повернути земельні ділянки по закінченню строку договору, а саме 31.10.2022 р. та повідомила, що намірів укладати додаткові угоди до Договору відносно продовження строку дії чи укладати новий договір оренди землі вона не має. Тобто у листі вона нічого не зазначала про розірвання Договору оренди у зв`язку зі зміною власника землі, а отже, погодилася з тим, що СФГ «Відродження» і надалі користується земельними ділянками відповідно до договору оренди, і повинно їх повернути лише після закінчення строку дії договору. Не може особа успадкувати право власності на орендовану земельну ділянку, отримувати три роки орендну плату, а потім раптом вирішити розірвати договір. Перехід права власності відбувся 17.03.2021 року. На даний час СФГ «Відродження» користується даними земельними ділянками, провело на землі весняно-польові роботи. Термін дії договору закінчується 22.11.2023 р., тому після збору врожаю 2023 р. земельні ділянки будуть вільними від оренди і повернуті позивачці. Також зазначає, що у відповідності до умов п. 40 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку є тільки підставою для зміни умов або розірвання Договору, а не передбачає одностороннє розірвання договору оренди. Розірвання спірного договору у чинній редакції з підстав, передбачених п.40 Договору, можливо лише за спільною домовленістю сторін договору. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності такої спільної згоди між сторонами. Підстави, за яких договір оренди припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору, передбачені пунктом 38 Договору оренди, і такі підстави на даний час відсутні. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представники третіх осіб - Відділу № 2 Управління з надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Сумській області, Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмовій заяві просить справу розглядати без участі представника.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельних ділянок площею 2,3352 га, кадастровий номер :01:001:0343 та площею 0,3989 га, кадастровий номер :01:001:0344, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Лантратівської сільської ради Охтирського району Сумської області, які вона успадкувала після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом серія НМС № 603192 та НМС № 603193 від 16.03.2021 р., витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.03.2021 р. (а.с. 7-10).

01.06.2012 р. між ОСОБА_2 та СФГ «Відродження» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого земельна ділянка площею 2,7341 га, у тому числі рілля 2,3352 га, сіножаті 0,3989 га, була передана в оренду СФГ «Відродження» на строк 10 років (а.с. 11-12).

Згідно п. 37 Договору оренди землі від 01.06.2012 р. дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 38 Договору оренди дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно п. 38 Договору оренди розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання умов договору, систематична невиплата та ухилення орендаря від виплати орендної плати, нецільове використання землі та недотримання вимог щодо чергування сільськогосподарських культур у сівозмінах, особливо соняшнику, обов`язкове попередження іншої сторони про розірвання договору не менше ніж за три місяці та обґрунтування причин розриву.

Відповідно до п. 40 договору оренди землі від 01.06.2012 р. перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

21.10.2022 р. позивачка ОСОБА_1 направила на адресу СФГ «Відродження» повідомлення про набуття нею права власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , в якому вона прохала повернути земельні ділянки після закінчення строку договору оренди, а саме 31.10.2022 р., та зазначила, що намірів укладати додаткові угоди до договору відносно продовження строку дії чи укладати новий договір оренди землі з даним підприємством вона не має (а.с. 13).

04.11.2022 р. відповідачем СФГ «Відродження» було направлено ОСОБА_1 повідомлення про автоматичне проводження строку дії договору оренди землі, в якому зазначено, що відповідно до Закону України № 2145-ІХ від 24.03.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» укладений між СФГ «Відродження» та ОСОБА_2 договір оренди землі від 01.06.2012 р. є автоматично поновленим строком на один рік до 01.11.2023 р. без укладення будь-яких угод чи договорів між сторонами, а тому земельні ділянки площею 2,3352 га кадастровий номер :01:001:0343 та площею 0,3989 га кадастровий номер :01:001:0344 будуть повернуті власнику з орендного користування не раніше 01.11.2023 р. (а.с. 14).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди

землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами третьою та четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Таким чином, законодавець допускає розірвання договору в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору.

Аналогічний по суті висновок зроблено в постановах Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі № 623/2421/16-ц (провадження № 61-24009св18), від 16 січня 2019 року у справі № 420/550/16-ц (провадження № 61-7219св18).

Відповідно до п. 40 договору оренди землі від 01.06.2012 р. перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Із умов зазначеного договору, а саме п.40, чітко вбачається, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміна або розірвання договору. А тому доводи представника відповідача про те, що у випадку переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи договір оренди землі може бути розірваний лише тільки за взаємною згодою сторін, - є помилковими.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладаючи наведений договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначили їх зміст, а тому зазначений договір оренди землі укладено з усіма погодженими сторонами умовами.

Відповідно до частини другої та третьої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

ОСОБА_1 , як новий власник земельних ділянок площею 2,3352 га, кадастровий номер :01:001:0343 та площею 0,3989 га кадастровий номер :01:001:0344 та правонаступник орендодавця за договором оренди цих земельних ділянок від 01.06.2012р., скористалася своїм передбаченим пунктом 40 Договору правом на розірвання цього договору оренди, що не суперечить положенням частини шостої статті 32 Закону України «Про оренду землі», оскільки сторонами при укладенні договору оренди від 01.06.2012р. було досягнено згоди щодо визначення такої підстави для розірвання договору як перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи.

Так як позивачка, яка набула право власності на земельну ділянку в установленому законом порядку, не бажає продовжувати відносини оренди з відповідачем СФГ «Відродження», тому на підставі ч.6 ст.32 Закону України «Про оренду землі», пункту 40 вказаного Договору оренди землі, укладеного 01.06.2012р. між ОСОБА_2 та СФГ «Відродження», даний договір підлягає розірванню.

Доводи представника відповідача про те, що позивачка в порушення вимог ч. 5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та ст. 148-1 ЗК України не повідомила орендаря в місячний термін про набуття нею права власності на земельні ділянки, що перебували в оренді СФГ «Відродження», та не заявила про свій намір розірвати договір оренди у зв`язку зі зміною власника земельних ділянок, а навпаки, своїми конклюдентними діями вона підтверджувала згоду на продовження договірних відносин, зокрема, ОСОБА_1 протягом трьох років отримувала орендну плату за договором оренди від СФГ «Відродження» в 2020, 2021 та 2022 роках, - суд не бере до уваги, оскільки умовами договору оренди земельної ділянки не визначено строки реалізації положення п. 40 цього договору. Не встановлено такі строки і законодавством, а тому сторони повинні керуватися загальними принципами цивільного законодавства, встановленими ст. 3 ЦК України, зокрема справедливістю, добросовісністю та розумністю.

Сторони договору: орендодавець та орендар, скориставшись принципом свободи договору, за згодою між собою передбачили у пункті 40 Договору оренди землі від 01.06.2012 року умову про те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

21.10.2022 р. позивачка повідомила відповідача про те, що вона не бажає продовжувати договірні відносини за договором оренди землі від 01.06.2012 р.

На переконання суду, наявні достатні правові підстав для задоволення вимог позову, оскільки у пункті 40 Договору оренди передбачено можливість розірвання позивачем договору оренди землі у випадку переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, що не суперечить частині шостій статті 32 Закону України «Про оренду землі», а відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та розірвати договір оренди землі від 01.06.2012 р., укладений між ОСОБА_2 та СФГ «Відродження», зареєстрований у Відділі Держкомзему у Охтирському районі Сумської області, про що у Держаному реєстрі земель вчинено запис від 01.11.2012 р. за № 03205 на земельні ділянки площею 2,3352 га кадастровий номер :01:001:0343 та площею 0,3989 га кадастровий номер :01:001:0344, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Лантратівської сільської ради Охтирського району Сумської області.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1073,60 грн. та витрати за професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано ордер серія ВІ № 1132472 від 09.03.2023 р., договір № 15 про надання правничої допомоги та представлення інтересів від 09.03.2023 р., квитанцію від 20.03.2023 р. про оплату виконаних адвокатом послуг в сумі 12000 грн., акт виконаних робіт щодо надання юридичних послуг від 09.03.2023 р. (а.с. 15-17).

За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником позивача - адвокатом Котляревським С.О., оскільки дії, що вказані в акті виконаних робіт від 09.03.2023 р., враховуючи невелику складність справи, не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на виконання даних робіт адвокатом.

Враховуючи складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг (зокрема, консультація, збір документів, підготовка позовної заяви, представлення інтересів в суді), затрачений ним час на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат, суд вважає за доцільне стягнути на користь позивача з відповідача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 8000,00 грн., а також судовий збір в сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 627, 638, 651 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», керуючись ст.ст. 10, 13, 12, 76-89, 133, 137, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір оренди землі від 01.06.2012 р., укладений між ОСОБА_2 та Селянським (фермерським) господарством «Відродження», зареєстрований у Відділі Держкомзему у Охтирському районі Сумської області, про що у Держаному реєстрі земель вчинено запис від 01.11.2012 р. за № 03205, щодо земельних ділянок площею 2,3352 га, кадастровий номер :01:001:0343 та площею 0,3989 га, кадастровий номер :01:001:0344, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Лантратівської сільської ради Охтирського району Сумської області.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Відродження» (код ЄРДПОУ 23052117, вул. Лебединська, 58 с. Лантратівка Охтирського району Сумської області) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 9073,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 28.06.2023 р.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Н.Б. Плотникова