Постанова

Іменем України

24 травня 2023 року

м. Київ

справа № 439/1127/18

провадження № 61-11429св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Підкамінська селищна рада Бродівського району Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області на постанову Львівського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Ванівського О. М., Мельничук О. Я.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області (далі - Підкамінська селищна рада, селищна рада) про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що згідно з договорами купівлі-продажу від 29 вересня 1998 року та від 09 вересня 1998 року, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Джерело» (далі - ТОВ «Джерело») та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , товариство продало, а вказані фізичні особи купили водозабірну свердловину, що становить 1/20 ідеальну частку цілісного майнового комплексу, а також насосну станцію площею 17,6 кв. м та водонапірну башту, що становить 1/100 ідеальну частку цілісного майнового комплексу - цеху безалкогольних напоїв, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 27 грудня 2010 року він є власником 1/3 частки вказаного нерухомого майна, а саме: насосної станції, водонапірної башти, водозабірної свердловини, що знаходяться за вказаною адресою.

20 жовтня 2010 року Підкамінська селищна рада прийняла рішення № 322 «Про продаж земельної ділянки» щодо продажу земельної ділянки площею 0,0676 га, кадастровий номер :10:005:0003. На підставі цього рішення 28 жовтня 2010 року між Підкамінською селищною радою і ТОВ «Джерело» укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року у справі № 439/212/14-ц за позовом ОСОБА_1 до реєстраційної служби Бродівського районного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_5 , Підкамінської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Артеменко Н. В., ОСОБА_3 , про визнання незаконним рішення селищної ради, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності визнано незаконним рішення Підкамінської селищної ради від 20 жовтня 2010 року № 322 в частині продажу ТОВ «Джерело» земельної ділянки площею 0,0676 га та скасовано в цій частині; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2010 року, укладений між Підкамінською селищною радою і ТОВ «Джерело», щодо продажу земельної ділянки площею 0,0676 га, кадастровий номер :10:005:0003, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Внаслідок порушення його прав у зв`язку з прийняттям Підкамінською селищною радою рішення від 20 жовтня 2010 року № 322, незаконність якого підтверджена рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року у справі № 439/212/14-ц, йому завдано моральної шкоди.

У період з листопада 2010 року до жовтня 2018 року, з часу набуття спірної земельної ділянки у власність ТОВ «Джерело», а надалі ОСОБА_5 , він не має доступу до належного йому на праві власності нерухомого майна, не може вільно ним володіти, користуватися, здійснювати його ремонт, підтримувати у належному стані та розпоряджатися, що позбавляє його засобів для існування. Через психічний стан, стреси, розчарування, спричинені незаконним рішенням селищної ради, у нього почали виникати часті конфлікти та непорозуміння з дочкою, що зіпсувало стосунки у родині.

Підкамінська селищна рада ігнорує можливість повернути у власність земельну ділянку та пропозицію відшкодувати завдану йому моральну шкоду у добровільному порядку.

Просив суд стягнути з Підкамінської селищної ради на його користь 714 816,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Справу суди розглядали неодноразово.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 26 червня 2019 року позов задоволено. Стягнено з Підкамінської селищної ради на користь ОСОБА_1 714 816,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в період з листопада 2010 року до жовтня 2018 року порушенням його прав у зв`язку з прийняттям Підкамінською селищною радою рішення від 20 жовтня 2010 року № 322 «Про продаж земельної ділянки» щодо продажу ТОВ «Джерело`земельної ділянки площею 0,0676 га, незаконність якого підтверджена рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року у справі № 439/212/14-ц.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що завдана позивачу моральна шкода, протиправність дій Підкамінської селищної ради, причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням Підкамніської селищної ради та її вина підтверджені рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року у справі № 439/212/14-ц.Розмір моральної шкоди визначено виходячи з двох мінімальних розмірів заробітної плати за кожний місяць порушення прав позивача, починаючи з дати прийняття Підкамінською селищною радою незаконного рішення і до часу звернення з позовом.

Постановою Львівського апеляційного суду від 30 липня 2020 року апеляційну скаргу Підкамінської селищної ради задоволено. Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 26 червня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Відмовивши у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року у справі № 439/212/14-ц не встановлено завдання позивачу моральної шкоди діями Підкамінської селищної ради. Позивач не довів належними та допустимими доказами обставини і підстави моральної шкоди, не надав обґрунтованих доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди саме діями відповідача.

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Львівського апеляційного суду від 30 липня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Передавши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції не врахував, що у справі № 439/212/14-ц про визнання незаконним рішення селищної ради, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та у справі, яка переглядається, різні предмет та підстави позову. У справі, що переглядається, необхідно довести і позивач доводив, у чому полягає завдана йому шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, і причинний зв`язок між ними.

Суд апеляційної інстанції не дав належної правової оцінки доказам, які надав позивач, не мотивував підстав їх відхилення, не встановив усіх фактичних обставин справи.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 березня 2021 року апеляційну скаргу Підкамінської селищної ради задоволено частково. Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 26 червня 2019 року змінено. Стягнено з Підкамінської селищної ради на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що факт завдання позивачу діями відповідача моральної шкоди є доведеним, оскільки порушення його права встановлено судовими рішеннями, і таке порушення триває дотепер. Підкамінська селищна рада не мала права продавати спірну земельну ділянку без з`ясування її правового статусу та забезпечення прав власників об`єктів нерухомого майна, оскільки на момент прийняття рішення та укладення договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки на ній перебували об`єкти нерухомості (насосна станція, водонапірна башта, водозабірна свердловина), які належать на праві власності трьом фізичним особам, зокрема ОСОБА_1 , а сама земельна ділянка перебувала у правомірному користуванні зазначених осіб.

Суд апеляційної інстанції, змінивши рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, виходив з характеру порушення прав позивача, глибини його душевних страждань, наслідків позбавлення його можливості реалізації своїх намірів щодо належного йому майна, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, та дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, що є достатньою моральною сатисфакцією його порушеного права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2021 року Підкамінська селищна рада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 18 березня 2021 року, просила її скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Відповідач не порушував прав позивача рішенням від 20 жовтня 2010 року № 322, оскільки на час його прийняття позивач не був власником об`єктів нерухомості на спірній земельній ділянці.

Підкамінська селищна рада не порушила ні майнових прав позивача, ні його особистих немайнових прав, тому відсутній зв`язок між стражданнями позивача і рішенням Підкамінської селищної ради щодо відчуження землі.

Суди не надали правової оцінки доводам позивача, який, обґрунтовуючи розмір завданої шкоди, включив до її складу перелік абстрактних негараздів свого життя, зокрема і ті, які були завдані природною невідворотністю з листопада 2010 року до жовтня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції не обґрунтував розміру відшкодування моральної шкоди, який має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Позивач не вчиняв жодних визначених законом дій з метою відновлення, як він вважає, його порушеного права.

Суди взяли до уваги лише обставини та аргументи, наведені позивачем, проте не звернули уваги та не дали оцінки аргументам відповідача, які викладені у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив, письмових поясненнях.

Суд апеляційної інстанції не застосував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1790цс15, Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19.

Аргументи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржуване судове рішення є законним, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги, що відсутній зв`язок між стражданнями позивача і рішенням Підкамінської селищної ради щодо відчуження землі і те, що позивач не має стосунку до майна, розташованого на спірній земельній ділянці, є безпідставними, тому що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 439/212/14-ц, провадження № 14-75цс18, зазначила, що, оскільки на момент прийняття оспорюваного рішення сільради та укладення договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки між Підкамінською селищною радою і ТОВ «Джерело» на цій земельній ділянці перебували об`єкти нерухомості (насосна станція, водонапірна башта, водозабірна свердловина), які належать на праві власності трьом фізичним особам, у тому числі й позивачу, а сама земельна ділянка перебувала у правомірному користуванні зазначених осіб, то селищна рада не мала права продавати цю земельну ділянку без з`ясування її правового статусу та забезпечення прав власників об`єктів нерухомого майна.

Отже, існує преюдиційне рішення суду, яким встановлено, що позивач є співвласником спірної земельної ділянки, та яке обґрунтовано врахували суди.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що позивач не вчиняв жодних визначених законом дій з метою відновлення його порушеного права, оскільки він протягом багатьох років вживає заходи для відновлення своїх прав у зв`язку з бездіяльністю відповідача, зокрема і в судовому порядку.

Він звертався до суду з позовом про витребування незаконно відчуженої земельної ділянки з чужого незаконного володіння, який рішенням Бродівського районного суду Львівської області у справі № 439/1026/18 було задоволено, проте постановою Львівського апеляційного суду відмовлено у позові з підстав, що із вказаним позовом має право звертатися лише Підкамінська селищна рада.

Проте Підкамінська селищна рада проігнорувала всі судові засідання, до позову не приєдналася.

Крім того, позивач із квітня 2018 року систематично звертався до органів прокуратури з проханням сприяти у витребуванні земельної ділянки, в результаті чого щодо посадових осіб Підкамінської селищної ради розпочато досудове розслідування, яке триває до сьогодні.

Підкамінська селищна рада у касаційній скарзі не зазначає, які дії мав вчинити позивач для захисту своїх прав, крім тих, які він зазначив.

Також, Підкамінська селищна рада не вказує в чому полягає неправильна оцінка судами доказів у справі та показань свідків при визначенні розміру моральної шкоди.

Посилання відповідача у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1790цс15, Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, є безпідставними, оскільки у вказаних справах встановлені відмінні від цієї справи фактичні обставини.

Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн нє є належною та достатньою компенсацією позивачу щоденних моральних страждань за вісім років, проте він не оскаржує постанову апеляційного суду, тому доводи касаційної скарги щодо збагачення позивача та завищенної суми компенсації моральної шкоди є безпідставними.

Підкамінська селищна рада була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, проте на судове засідання не з`явилася, отже, не виявила бажання надати свої пояснення щодо незгоди з розміром відшкодованої шкоди.

Просив відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді касаційної інстанції в розмірі 6 000,00 грн, витрати, пов`язані з його явкою до суду касаційної інстанції, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, інші судові витрати.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. Відмовлено у зупиненні виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2021 року.

У жовтні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2021 року клопотання Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області про зупинення виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2021 року задоволено. Зупинено виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2021 року до закінчення касаційного розгляду справи.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з договорами купівлі-продажу від 29 вересня 1998 року та від 09 вересня 1998 року, укладених між ТОВ«Джерело» - з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - з іншої сторони, товариство продало, а вказані фізичні особи купили водозабірну свердловину, що становить 1/20 ідеальну частку цілісного майнового комплексу -цеху безалкогольних напоїв, а також насосну станцію площею17,6 кв. м та водонапірну башту, що становить1/100 ідеальну частку цілісного майнового комплексу - цеху безалкогольних напоїв за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане нерухоме майно на момент його відчуження знаходилось на земельній ділянці площею 0,0676 га, якій у подальшому присвоєно кадастровий номер :10:005:0003.

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 27 грудня 2010 року ОСОБА_1 є власником 1/3 частки нерухомого майна, а саме: насосної станції, водонапірної башти, водозабірної свердловини.

20 жовтня 2010 року Підкамінська селищна рада прийняла рішення № 322 «Про продаж земельної ділянки» щодо продажу земельної ділянки площею 0,0676 га, кадастровий номер :10:005:0003. На підставі цього рішення 28 жовтня 2010 року між селищною радою і ТОВ «Джерело» укладено договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року у справі № 439/212/14-ц за позовом ОСОБА_1 до реєстраційної служби Бродівського районного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_5 , Підкамінської селищної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Артеменко Н. В., ОСОБА_3 , про визнання незаконним рішення селищної ради, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права власності визнано незаконним рішення Підкамінської селищної ради від 20 жовтня 2010 року № 322 в частині продажу ТОВ «Джерело» земельної ділянки площею 0,0676 га та скасовано в цій частині; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2010 року, укладений між Підкамінською селищною радою і ТОВ «Джерело», в частині продажу спірної земельної ділянки.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Бродівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року рішення Бродівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 червня 2016 року залишено без змін.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 , у 1998 році набули право власності на нерухоме майно (водозабірну свердловину, водонапірну башту та насосну станцію), яке знаходиться на земельній ділянці, щодо якої виник спір, а отже, набули право користування земельною ділянкою під належними їм спорудами відповідно до принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, закріпленого у статті 30 ЗК України 1990 року (чинній на час укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна), за правилами частини першої якої при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

ТОВ «Джерело» ліквідоване, про що 06 вересня 2013 року вчинена державна реєстрація припинення юридичної особи.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача - органу місцевого самоврядування, внаслідок прийняття незаконного рішення та невчиння дій щодо повернення позивачу земельної ділянки.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України.

Згідно з частиною першою, пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (стаття 21 ЦК України).

Згідно з частинами першою і другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів належними доказами завдання йому моральної шкоди Підкамніською селищною радою.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що відповідач своїми діями завдав позивачу моральну шкоду, оскільки порушення його права встановлено судовими рішеннями і таке порушення триває дотепер, проте зменшив розмір моральної шкоди до 200 000,00 грн, виходячи з характеру порушення прав позивача.

Верховний Суд з урахуванням підстав та змісту позову, встановлених обставин справи, оцінивши доводи касаційної скарги, виходить з такого.

Щодо порушення незаконним правовим актом селищної ради прав позивача як землекористувача, отже, і власника нерухомого майна

Зі змісту позовної заяви випливає, що порушено право позивача щодо користування належним йому майном - насосною станцією, водонапірною баштою, водозабірною свердловиною, а також земельною ділянкою, на якій розташовано це майно. Водночас позивач обґрунтовує порушення права тим, що він бажає отримати у власність земельну ділянку, на якій розташоване таке майно.

Відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 обґрунтовує таким.

Внаслідок протиправних дій селищної ради він позбавлений права отримати у власність земельну ділянку, яка призначена для розташування, експлуатації та обслуговування належних йому об`єктів нерухомого майна. Після ухвалення та набрання рішенням законної сили у справі № 439/212/14-ц триває порушення його права користування земельною ділянкою, яка продовжує перебувати у власності іншої особи, а селищна рада як власник земельної ділянки не вчинила жодних дій про витребування її з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 та повернення її у власність територіальної громади. Така бездіяльність селищної ради призводить до порушення його прав як фактичного землекористувача. Іншого мехзханізму отримати у власність земельну ділянку, крім як звернення до суду з цим позовом, ЗК України не передбачає. Він звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 про витребування майна з чужового незаконного володіння, земельної ділянки, у позові йому було відмовлено.

Такими діями селищної ради йому завдано моральну шкоду, яка полягає, зокрема, в такому.

Він не міг розпочати будівництво цеху без отримання права на земельну ділянку під будівництво, не міг використовувати за призначенням належні йому насосну та водонапірну башню, водозабірну свердловину, продати їх, оскільки жоден потенційний покупець не бажав придбати майно без земельної ділянки, що позбавило його засобів для існування, оскільки він ніде не працює і єдиним джерелом для існування є його пенсія. У зв`язку з цим він не міг допомагати своїм батькам, які проживали на окупованій території.

Моральні страждання привели до погіршення стану його здоров`я.

У 2014 році він був учасником АТО, під час захисту Батьківщини отримав вогнепальне поранення. У завданій травмі ноги винною є селищна рада, оскільки якби незаконне рішення селищної ради, то він не пішов б воювати.

Будучи власником майна, він не має доступу до нього, оскільки прохід до земельної ділянки, на якій розташоване належне йому майно, повністю заблокований її нинішним власником ОСОБА_5 .

Отже, порушенням його прав у зв`язку з прийняттям Підкамінською селищною радою рішення від 20 жовтня 2010 року № 322 йому завдано моральну шкоду.

У цій справі суть спору зводиться до відшкодування моральної шкоди у зв`язку з визнанням незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право позивача як землекористувача, який є одним із співвласників нерухомого майна, що розташоване на цій земельній ділянці.

Верховний Суд зазначає, що суди до спірних правовідносин застосували статті 23, 1167 ЦК України без урахування підстав позову та змісту позовних вимог, а також норми права, яка регулює спірні правовідносини.

Верховний Суд виходить зі змісту принципу jura novit curia, згідно з яким суд здійснює кваліфікацію позовної вимоги як способу захисту, виходячи з фактичних обставин справи, встановлених у справі, і їх кваліфікації. Отже, суд самостійно має кваліфікувати вимогу позивача як способу захисту залежно від обставин справи.

Також зазначає, що спосіб захисту порушеного права пов`язаний з питаннями здійснення правової кваліфікації та визначення предмета доказування у справі.

У разі порушення права власності й необхідності звернення до суду за захистом порушеного права необхідно встановити, яких з указаних правомочностей власник позбавлений, для вибору належного й ефективного способу захисту права.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Проте суди попередніх інстанцій зазначених вимог закону не врахували та дійшли передчасного й формального висновку про задоволення позову та відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої рішенням та діями селищної ради.

З урахуванням підстав позову (1. порушення незаконним правовим актом селищної ради прав позивача як землекористувача і власника нерухомого майна; 2. бездіяльність селищної ради щодо захисту порушеного права позивача) спірні правовідносини регулюються статтею 56 Конституції України, частиною другою статті 393 ЦК України, а також статтями 23, 1167 ЦК України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Згідно з частиною другою статті 393 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Верховний Суд зазначає, що згідно зі статтею 293 ЦК України власник майна має право визнати правовий акт незаконним; скасувати його, відновити становище, яке існувало до видання цього акта; у разі неможливості такого відновлення, на відшкодування майнової та немайнової шкоди.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07 червня 2016 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року, у справі № 439/212/14-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано рішення сесії Підкамінської селищної ради від 20 жовтня 2010 року № 322 «Про продаж земельної ділянки» в частині продажу земельної ділянки площею 0,0676га ТОВ «Джерело» незаконним та скасовано в цій частині. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2010 року, укладений між Підкамінською селищною радою та ТОВ «Джерело» в частині продажу ТОВ «Джерело» земельної ділянки площею 0,0676 га, кадастровий номер :10:005:0003, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено.

У справі № 439/212/14-ц суди встановили, що ОСОБА_2 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у 1998 році набули право власності на нерухоме майно (водозабірну свердловину, водонапірну башту та насосну станцію), яке знаходиться на земельній ділянці щодо якої виник спір, а відтак, набули право користування земельною ділянкою під належними їм спорудами відповідно до принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, закріпленому у статті 30 ЗК України 1990 року (чинного на час укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна), за правилами частини першої якої при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У договорі купівлі-продажу доля земельної ділянки не визначена.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 439/212/14-ц дійшла висновку, що Підкамінська селищна рада не мала права продавати цю земельну ділянку без з`ясування її правового статусу та забезпечення прав власників об`єктів нерухомого майна, оскільки на момент прийняття рішення та укладення договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки на ній перебували об`єкти нерухомості (насосна, водонапірна башта, водозабірна свердловина), які належать на праві власності трьом фізичним особам, у тому числі ОСОБА_1 , а саме, земельна ділянка перебувала у правомірному користуванні зазначених осіб.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, про перегляд яких подано касаційну скаргу, ухвалені щодо прийнятих суб`єктом владних повноважень рішень про продаж земельної ділянки, яка перебувала у правомірному користуванні (тобто ненормативних актів, які вичерпують свою дію після їх реалізації), щодо яких існує спір про право цивільне, в межах якого виникли й питання, пов`язані з укладеним договором купівлі-продажу земельної ділянки, та державної реєстрації права власності на цю землю. Суди встановили, що земельна ділянка, на якій у тому числі розташовано споруди, належні на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відчужена ТОВ «Джерело» ОСОБА_5 , чим порушені права співвласників нерухомого майна як землекористувачів.

Отже, у справі № 439/212/14-ц за позовом ОСОБА_1 - власника майна, що розміщене на земельній ділянці, яка за рішенням селищної ради передана у власність ТОВ «Джерело, визнано незаконним та скасовано акт індивідуальної дії - рішення селищної ради, яке порушувало права позивача ОСОБА_1 , а також договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2010 року, укладений між Підкамінською селищною радою та ТОВ «Джерело» в частині продажу ТОВ «Джерело» земельної ділянки площею 0,0676 га, кадастровий номер :10:005:0003.

З огляду на обставини справи, яка переглядається у касаційному порядку, Верховний Суд дійшов висновку, що судовими рішеннями у справі №439/212/14-ц відновлено стан щодо земельної ділянки, оскільки суди підтвердили право Бузинарського користування земельною ділянкою під належними йому спорудами відповідно до принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою відповідно до ЗК України 1990 року (чинного на час укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна).

З огляду на викладене судовими рішеннями вже відновлено стан, який існував до продажу земельної ділянки, а бажання позивача щодо отримання земельної ділянки у власність не входить до предмета доказування у цій справі, і не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Відновленням стану, який існував до прийняття рішення селищною радою, є відновлення права позивача як користувача земельної ділянки.

Тому задоволення позову про відшкодування моральної шкоди є безпідставним, з огляду на норми частини другої статті 393 ЦК України.

Щодо бездіяльності селищної ради щодо захисту порушеного права позивача, як підстави позову, то Верховний Суд виходить з такого.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 439/212/14-ц, дійшла висновку, що позивач як спадкоємець ОСОБА_2 набув право користування земельною ділянкою під належними йому спорудами відповідно до принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою.

Отже, у зв`язку з скасування незаконного рішення селищної ради про продаж земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу між селищною радою і ТОВ «Джерело», позивач має право захищати право користування земельною ділянкою у спосіб, визначений законом.

З огляду на те, що відповідно до частини другої статті 393 ЦК України відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди з тієї підстави, що селищна рада прийняла незаконний правовий акт, то відсутні підстави і для відшкодування моральної шкоди через бездіяльність селищної ради, а саме невчинення дій щодо витребування земельної ділянки, щодо якої судовими рішеннями захищено право позивача користуватися нею.

Щодо підстав касаційного оскарження

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не застосував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1790цс15, Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19.

Визначаючи подібність правовідносин, Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Необґрунтованим є посилання в касаційній скарзі, що суд апеляційної інстанції не застосував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1790цс15, оскільки у цій постанові Верховний Суд України, переглянувши справу за позовом ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_9, про відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_8 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2015 року, дійшов висновку, що законодавством та договором, укладеним між ОСОБА_8 та ПАТ «Укргазбанк» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неповерненням банком грошових коштів переданих на депозит.

Вказана постанова не є релевантною до спірних правовідносин з огляду на предмет та підстави позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, викладено висновок, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Верховний Суд, застосовуючи цей узагальнений висновок щодо відшкодування моральної шкоди, виходить з того, що оцінюючи обґрунтованість вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди, необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Крім того, ключове значення має суть порушення, яке стало підставою для відшкодування моральної шкоди.

У справі, яка переглядається, з урахуванням порушення з боку селищної ради, яке стало підставою для відшкодування судом апеляційної інстанції позивачу моральної шкоди, оцінюючи обґрунтованість вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, з огляду на те, що відповідно до частини другої статті 393 ЦК України позивач має право на відшкодування майнової і моральної шкоди лише у разі неможливості відновлення порушеного права, і як наслідок відсутні підстави для її відшкодування відповідно до статей 23, 1167 ЦК України.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване судове рішення, а також рішення суду першої інстанції, яке змінене судом апеляційної інстанції, - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Клопотання ОСОБА_6 про розгляд справиу судовому засіданні за участю сторін суд касаційної інстанції відхилив з огляду на відсутність необхідності заслухати пояснення сторін (статті 43, 402 ЦПК України).

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи в суді касаційної інстанції, в розмірі 6 000, 00 грн, витрати, пов`язані з його явкою до суду касаційної інстанції, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, інші судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки рішення Бродівського районного суду Львівської області від 26 червня 2019 року та постанова Львівського апеляційного суду від 18 березня 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в позові, то клопотання ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат не підлягає задоволенню.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішення Бродівського районного суду Львівської області від 26 червня 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2021 року з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц, провадження № 14-57цс18, дійшла висновку, що порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному та касаційному перегляді.

З урахуванням сплаченого Підкамінською селищною радоюсудового збору за подання апеляційної скарги - 10 722,00 грн, та за подання касаційної скарги - 14 296,00 грн, з ОСОБА_1 на користьПідкамінської селищної радипідлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 25 018,00 грн.

Оскільки, касаційну скаргу Підкамінської селищної радизадоволено, у позові відмовлено, а ОСОБА_1 на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати Підкамінської селищної радиза подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 25 018,00 грн компенсуються за рахунок держави.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Верховного Суду від від 30 листопада 2021 року зупинено виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2021 року, проте її скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у позові, тому немає підстав для поновлення її виконання.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області задовольнити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 26 червня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати, понесені Підкамінською селищною радою Бродівського району Львівської області за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 25 018 (двадцять п`ять тисяч вісімнадцять) грн 00 коп компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко