Номер провадження: 22-ц/813/727/23
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

за участю секретаря - Трофименка О.О.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від позивача ОСОБА_3 не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 не з`явились,

переглянувши справу №521/18872/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, свідоцтва про право на спадщину за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2020 року у складі судді Роїк Д.Я., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 , звернувшись 14 листопада 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 08 грудня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу купив у ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_6 , квартиру загальною площею 24,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Квартиру реконструював та отримав рішення Малиновського районного суду м. Одеси 18 травня 2006 року у справі №2-3636/2006 про визнання за ним права власності на квартиру загальною площею 57,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому судове рішення було скасовано та ухвалено нове рішення від 25 грудня 2013 року, яким відмовлено йому в задоволенні позову про визнання права власності на реконструйовану квартиру. 30 червня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу продав квартиру ОСОБА_7 , в договорі купівлі-продажу було указано, що квартира належить продавцю ОСОБА_3 на підставі рішення суду від 18 травня 2006 року, яке вже на той момент було скасовано.

ОСОБА_4 , звернувшись у 2015 році до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу від 30 червня 2015 року удаваним, визнання його покупцем вказаної квартири, отримав рішення суду від 17 лютого 2016 року в справі №521/17654/15-ц про задоволення позову, яке в апеляційному порядку 08 липня 2019 року скасовано з ухваленням нового рішення про відмову в позові. В касаційному порядку рішення суду першої та апеляційної інстанції в справі №521/17654/15-ц були скасовані та ухвалено 16 січня 2019 року нове рішення про відмову ОСОБА_4 в позові. За висновками касаційної інстанції ОСОБА_3 не мав права продавати квартиру зі збільшеною площею, оскільки не мав права власності на реконструйовану квартиру, договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 суперечить закону.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадкоємцем є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та є правонаступником ОСОБА_7 .

Позивач ОСОБА_3 , звернувшись 14 листопада 2019 року до суду з позовом до ОСОБА_1 , просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , посвідчений 30 червня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В., зареєстрований в реєстрі за №163 (т.1 а.с.2-7).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2019 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.64-65).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що ОСОБА_3 при укладенні договору купівлі-продажу діяв не добросовісно, ні ОСОБА_7 , ні вона як правонаступник не порушили жодних прав ОСОБА_3 , який отримав кошти за квартиру більшої площі. Позивач може претендувати лише на будівельні матеріали, які використані при здійсненні реконструкції квартири. Правовими наслідками визнання договору купівлі-продажу є двостороння реституція, проте позивач не зазначає, що готовий повернути грошові кошти, отримані за квартиру при продажі. Судові рішення, на які ОСОБА_3 посилається, говорять про те, що він був власником квартири у розмірах, що існували до реконструкції, а також власником будівельних матеріалів, використаних при реконструкції квартири, тому позивач безпідставно просить визнати договір купівлі-продажу квартири в цілому. Позовна заява подана з пропуском строку позовної давності (т.1 а.с.134-135).

ОСОБА_1 подано заяву про застосування строку позовної давності (т.1 а.с.140-144).

16 січня 2020 року ОСОБА_3 подав заяву про збільшення позовних вимог, де просив:

визнати на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України недійсним договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , посвідчений 30 червня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В., зареєстрований в реєстрі за №163;

визнати на підставі статті 1301 ЦК України недійсним Свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

стягнути судові витрати (т.1 а.с.154-156).

ОСОБА_1 надано відзив на уточнені позовні вимоги, з змістом якого зазначено, що право позивача отриманням свідоцтва про право на спадщину не порушується, оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю, право ОСОБА_1 на спадкування не є спірним. Позивач не ставить питання про визнання за ним права власності на квартиру, з огляду на що немає спору про право на нерухоме майно та, як наслідок, немає підстав оскаржувати видане ОСОБА_1 у відповідності до законодавства свідоцтво про право на спадщину. Положення статті 1301 ЦК України застосуванню не підлягають, так як свідоцтво про право на спадщину видано ОСОБА_1 як особі, яка мала право на спадкування після ОСОБА_7 . Як зазначав раніше позивач, предметом захисту у даній справі є його майнові права на будівельні матеріали, але будівельні матеріали ним продані, тому не відомо, які права позивача порушені оскаржуваним свідоцтвом про право на спадщину (т.1 а.с.203).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2020 року до участі в справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_4 , який у 2006 року через агентство укладав з ОСОБА_3 договір про купівлю у майбутньому квартири (т.1 а.с.119-220).

Третя особа ОСОБА_4 надав письмові пояснення, за змістом яких підтримав позов, так як саме він передав ОСОБА_3 кошти за квартиру, ОСОБА_7 розрахунок з ОСОБА_3 не проводив за квартиру, до теперішнього часу ОСОБА_3 не повернув йому кошти, які отримав за квартиру при попередній домовленості про купівлю-продаж (т.1 а.с.229-231).

Рішенням Малиновського районного суд м. Одеси від 09 вересня 2020 року позов задоволено повністю;

визнано недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , посвідчений 30 червня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В., зареєстрований в реєстрі за №163;

визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 , видане 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., зареєстроване в реєстрі за №10131;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на сплату судового збору в сумі 768,40 грн. (т.2 а.с.9-14).

Висновок суду мотивовано тим, що 20 рудня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підписано попередній договір про купівлю продаж квартири, за яким ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 173000,00 грн., що еквівалентно 34000 доларів США. Від ОСОБА_7 ОСОБА_3 грошові кошти за квартиру не отримував, тому немає підстав застосовувати передбачені статтею 216 ЦК України наслідки недійсності договору купівлі-продажу у вигляді двосторонньої реституції. Строк позовної давності пропущений з поважних причин, бо в судах перебували інші спори щодо квартири. ОСОБА_3 не мав права власності на реконструйовану квартиру збільшеної площі, тому не мав права продавати квартиру ОСОБА_7 . Договір купівлі-продажу ОСОБА_3 з ОСОБА_7 уклав на прохання ОСОБА_4 , хоча кошти за квартиру отримав від ОСОБА_4 , який в квартирі проживає. Суд вказав, що порушене право ОСОБА_3 (яке не зазначено) підлягає захисту на загальних підставах, причини пропуску строку позовної давності є поважними. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.30-36).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Порушення прав або законних інтересів позивача не доведено, спір про право між сторонами відсутній. Договір купівлі-продажу квартири нотаріально посвідчений, підписаний позивачем, який гроші за продане майно отримав. Позов подано з пропуском строку позовної давності, строк закінчився 30 липня 2018 року. Договір купівлі-продажу визнано недійсним в повному обсязі, проте у будь-якому разі спадковим майном є квартира навіть у тій частині, яка існувала до реконструкції. ОСОБА_1 не є стороною договору купівлі-продажу, про визнання недійсним якого заявлено вимоги, а є спадкоємцем померлого ОСОБА_7 , тому є безпідставним визнання недійсним договору після смерті сторони договору. Незастосування судом двосторонньої реституції обґрунтовано неналежними доказами, а саме поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_8 щодо отримання коштів за квартиру.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові з огляду на наступне.

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_5 , діючою від імені ОСОБА_6 , та ОСОБА_3 , посвідченого 08 грудня 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О., зареєстрованого в реєстрі за №10573, ОСОБА_3 купив однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (т.1 а.с.88-94).

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , посвідченого 30 червня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В., зареєстрованого в реєстрі за №163, ОСОБА_7 купив однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 . В Договорі зазначено, що квартира належить продавцю на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2006 року в справі №2-3636/2006 (т.1 а.с.98-130).

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2006 року в справі №2-3636/2006 скасовано ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2007 року.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 50 років.

Спадкову справу №03/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 заведено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В. за заявою ОСОБА_1 як сестри померлого ОСОБА_7 (т.1 а.с.163-193).

У Спадковій справі №03/2018 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В. видано 25 жовтня 2019 року спадкоємцю померлого ОСОБА_7 ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з квартири АДРЕСА_2 , та складається в цілому з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень загальною площею 57,6 кв.м житловою площею 21,0 кв.м. У Свідоцтві зазначено, що квартира належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 30 червня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В. за реєстровим №16; що право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 10226882 (т.1 а.с.163-193).

У цивільній справі №521/17654/15-ц Верховним Судом прийнято постанову від 16 січня 2019 року, якою рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про визнання недійсним з підстав удаваності договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 30 червня 2015 року, визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, нотаріально посвідченого 30 червня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , заявлено з підстав частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого спадкоємцю померлого ОСОБА_7 на квартиру, заявлено з підстав статті 1301 ЦК України.

Відповідно до положень частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України.

Недійсність правочину передбачає правові наслідки, передбачені статтею 216 ЦК України, зокрема, такими наслідками є те, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (двостороння реституція).

Сторонами спірного Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30 червня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В., зареєстрованого в реєстрі за №163, є ОСОБА_3 як продавець та ОСОБА_7 як покупець.

ОСОБА_1 не є стороною Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30 червня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В., зареєстрованого в реєстрі за №163. За таких обставин, ОСОБА_1 не є належним відповідачем за позовними вимогами про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки не є стороною правочину.

ОСОБА_1 набула квартиру у власність в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7

ОСОБА_1 не є процесуальним правонаступником ОСОБА_7 за вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, де сторонами договору були ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , положення статті 55 ЦПК України в даному випадку не діють.

Позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним ОСОБА_3 пред`явив вже після смерті сторони договору ОСОБА_7 та оформлення спадкоємцем померлого покупця права власності на квартиру в порядку спадкування.

Отже, спір про визнання правочину недійсним пред`явлено до суду після смерті сторони правочину; договірні правовідносини (правочин) між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відсутні; ОСОБА_1 не є стороною правочину, про визнання недійсним якого пред`явлено вимоги; ОСОБА_1 не є процесуальним правонаступником померлої сторони правочину, про визнання недійсним якого пред`явлено вимоги; ОСОБА_1 є власником квартири, власність на нерухоме майно набуто в порядку спадкування, оформлено в установленому законом порядку, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину, що пред`явлені до ОСОБА_1 , яка не є ні стороною спірного правочину, ні процесуальним правонаступником сторони правочину, не відповідають актуальній судовій практиці щодо способу захисту права та, як наслідок, задоволенню не підлягають.

Процесуальне правонаступництво, про яке йдеться у статті 55 ЦПК України, не є тотожним матеріальному правонаступництву прав та обов`язків спадкодавця спадкоємцем, про яке йдеться у статті 1218 ЦК України.

Визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, відповідно до положень даної норми матеріального права свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У розумінні статті 1301 ЦК України наявність у особи свідоцтва про право на спадщину створює презумпцію його дійсності, а отже, презумпцію законності того права, яке цим свідоцтвом посвідчене.

Недійсність свідоцтва про право на спадщину є насамперед наслідком відсутності у особи права на спадкування.

ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_7 ; право ОСОБА_1 як спадкоємця на спадкування після ОСОБА_7 як спадкодавця не є спірним. Отже, підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як такого, що видане особі, яка не мала права на спадкування, відсутні.

Інших випадків, встановлених законом, з якими пов`язується визнання на підставі статті 1301 ЦК України недійсним свідоцтва про право на спадщину, у даній справі також не встановлено.

Позовні вимоги про визнання за позовом ОСОБА_3 недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого спадкоємцю ОСОБА_7 ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміється закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

В порядку статей 141, 382 ЦПК України витрати ОСОБА_1 на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1260,00 грн. підлягають покладенню на ОСОБА_3 .

Справа в провадженні суду першої інстанції з листопада 2019 року, суду апеляційної інстанції з грудня 2020 року, призначалась до розгляду на 04 листопада 2021 року, 24 березня 2022 року, 09 лютого 2023 року, 11 травня 2023 року, 01 червня 2023 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток/повідомлень дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток/повідомлень розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», «SMS»-повідомлення «Судова повістка…». Підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2020 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, свідоцтва про право на спадщину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 1260 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 липня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Є.С.Сєвєрова

Т.В.Цюра