ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5266/23

Провадження № 22-ц/4820/1039/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2023 року, суддя Салоїд Н.М., за позовом ОСОБА_1 до держави Україна, представник - Міністерство фінансів України, про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочене зобов`язання у справі №686/14502/21,

встановив:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до держави Україна, представник - Міністерство Фінансів України, про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

В обґрунтування позову вказав, що рішення суду у справі №686/14502/21 про стягнення на його користь 310000 грн. не виконане до сьогодні, у зв`язку з чим, в порядку ст. 625 ЦК України, на його користь з держави України підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних в сумі 79796,41 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.04.2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що Міністерство фінансів України є неналежним відповідачем у даній справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги вказав, що відшкодування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочене грошове зобов`язання гарантоване йому ст. 625 ЦК України. Крім того, його не було повідомлено судом про судове засідання, що є самостійною обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство Фінансів України підтримало висновки суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що у червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до держави Україна, в особі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.12.2021 року у справі №686/14502/21, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 01.02.2022 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20.12.2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 310000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», (далі Закон №266/94-ВР), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Із положень п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону №266/94-ВР слідує, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Як передбачено п. 5 ст. 3 Закону №266/94-ВР, у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові, серед іншого, відшкодовується моральна шкода.

Статтею 4 Закону №266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

За змістом ст. 13 Закону №266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі - Порядок).

Згідно з п. 35 Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, яка у цих правовідносинах бере участь через орган протиправність дій, бездіяльності посадових осіб якого доводиться позивачем та орган Казначейської служби (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18).

Враховуючи, що Міністерство фінансів України не є органом, протиправність дій якого стала підставою для стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання апелянта на необхідність скасування судового рішення у зв`язку із неповідомленням його про дату, час та місце засідання суду, (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України), є необґрунтованим, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, про судове засідання в даній справі, яке відбулося 03.04.2023 року, ОСОБА_1 був повідомлений судом належним чином, шляхом проставлення 18.03.2023 року у поштовому повідомленні відмітки про вручення ОСОБА_1 за адресою свого місця проживання повідомленого суду повістки особисто, що підтверджується даними, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення та підтверджено повідомленням про відстеження рекомендованого повідомлення про вручення 830.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування або зміни з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова