РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі: головуючого судді - Лутая А. М.,

за участю секретаря судового засідання - Ваврисевич О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця,

ВСТАНОВИВ

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- АТ КБ «Приватбанк» 03.01.2023 звернулося в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 на підставі укладеного договору № 215/к від 09 вересня 2008 року отримав кредит у розмірі 7000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 08.09.2010.

Відповідно до укладеного договору № VOJ302 від 13 березня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 23.07.2008.

Відповідно до укладеного договору № 170/к від 29 жовтня 2007 року ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 85 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 20.10.2011.

ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 09.09.2008.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. Станом на дату смерті позичальника ОСОБА_3 розмір його заборгованості за кредитним договором № 215/к від 09 вересня 2008 року становить 26 649,71 доларів США, з яких: 5395,46 доларів США - заборгованість за кредитом; 10 286,22 доларів США - заборгованість за відсотками; 10 968,03 доларів США - заборгованість з пені. Станом на дату смерті позичальника ОСОБА_3 розмір його заборгованості за кредитним договором № VOJ302 від 13 березня 2008 року становить 57 807,36 грн з яких: 36 578,92 грн. - заборгованість за відсотками; 21 228,44 грн - заборгованість з пені. Станом на дату смерті позичальника ОСОБА_3 розмір його заборгованості за кредитним договором № 170/к від 29 жовтня 2007 року становить 116 105,48 грн з яких: 58 993,73 грн заборгованість за відсотками; 57 111,75 грн - заборгованість з пені. Станом на дату смерті позичальника ОСОБА_3 розмір його заборгованості за кредитним договором №б/н від 09 вересня 2008 року становить 4848,26 доларів США , з яких: 1334,40 доларів США - заборгованість за кредитом; 3513,86 доларів США - заборгованість за відсотками.

Зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспортів позичальника та відповідачів. 14 вересня 2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори.

Позивач вважає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені законодавством строки. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Вказує, що 09 листопада 2022 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 26 649,71 доларів США, що за курсом 27,29 складає 727 270,59 гривень за кредитними договорами № 215/к від 09 вересня 2008 року, № VOJ302 від 13 березня 2008 року, №170/К від 29 жовтня 2007 року, №б/н від 09 вересня 2008 року, а також здійснити розподіл судових витрат.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18.01.2023 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано з Центру надання адміністративних послуг у місті Володимир довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб, а також витребувано з Володимир-Волинської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Савицька Г.Р. в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника банку, в якій також просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без їх участі на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, без участі сторін, так як про дату, час і місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином.

Суд, згідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень з боку позивача, вважає за можливе розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено, що 09 вересня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 215/к, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 7000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 08.09.2010.

13 березня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № VOJ302, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 23.07.2008.

29 жовтня 2007 року АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 170/к, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 85 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 20.10.2011 року.

Крім того, ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 08.11.2005 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг.

Відповідно до виявленого бажання позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 600,00 доларів США. Для користування кредитним рахунком позичальник отримав картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 1400,00 доларів США.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_3 помер. Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №261.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з частиною першою статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Установлено, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіту не залишив.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частиною третьою статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає в день відкриття спадщини.

Відповідно до чч. 1, 3 , 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Суд установив, що до майна померлого ОСОБА_3 . Володимир-Волинською державною нотаріальною конторою 22.07.2015 заведено спадкову справу №277/2015.

Згідно спадкової справи дружина померлого - ОСОБА_4 , діючи від свого імені та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 і неповнолітнього сина ОСОБА_6 , відмовилась від прийняття спадщини, що залишилась після смерті померлого ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 відповідачки у справі.

З наведеного слідує, що спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є його мати ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 відповідачі у справі.

Таким чином, визначаючи коло спадкоємців, які прийняли спадщину після померлого ОСОБА_3 , суд установив, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки на час смерті спадкодавця були зареєстровані та постійно проживали разом з ним. Прийнявши спадщину, відповідачі свідоцтва про право на спадщину за законом не отримали.

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України).

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України).

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем та позичальником ОСОБА_3 (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, та вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України.

Вирішуючи спори про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Судом установлено, що спірні правовідносини виникли 12.06.2015 року, після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», що набрав чинності 04 листопада 2018 року і введений в дію 04 лютого 2019 року, встановлено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

Відповідно до частини першої статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час прийняття відповідачами спадщини, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Суд установив, що АТ КБ «Приватбанк» претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців ОСОБА_2 , ОСОБА_7 направлено 10.11.2015 на адресу Володимир-Волинської державної нотаріальної контори.

Листом від 10.11.2015 (вих. № 1876/02-14) Володимир-Волинська державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що за фактом смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа №277/2015. У випадку звернення спадкоємців померлого ОСОБА_3 за видачею свідоцтва про право на спадщину їм буде повідомлено про наявність даної претензії.

09 листопада 2021 року АТ КБ «Приватбанк» до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 направило лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, однак спадкоємцями жодних дій не було виконано.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину; кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Підсумовуючи, суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами виникли 12.06.2015, відповідачі прийняли спадщину оскільки спільно проживали з ОСОБА_3 на момент смерті, першу претензію кредитора АТ КБ «Приватбанк» направило нотаріусу 10.11.2015, відтак, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення статті 1281 ЦК України у редакції після прийняття Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», оскільки відповідачі по теперішній час свідоцтва про право на спадщину не отримали, що свідчить про продовження існування спірних правовідносин після набрання чинності Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування».

Наведене дає підстави для висновку, що позивачем не порушено строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Перевіряючи дійсний розмір вимог кредитора, розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що позичальник ОСОБА_3 графіку погашення кредиту не дотримувався, що спричинило виникнення заборгованості. Згідно з наданими банком розрахунками, станом на дату смерті позичальника ОСОБА_3 розмір його заборгованості становить: за кредитним договором № 215/к від 09 вересня 2008 року - 26 649,71 доларів США, з яких: 5395,46 доларів США - заборгованість за кредитом; 10 286,22 доларів США - заборгованість за відсотками; 10 968,03 доларів США - заборгованість з пені; за кредитним договором № VOJ302 від 13 березня 2008 року - 57 807,36 грн з яких: 36 578,92 грн. - заборгованість за відсотками; 21 228,44 грн - заборгованість з пені; за кредитним договором № 170/к від 29 жовтня 2007 року - 116 105,48 грн, з яких: 58 993,73 грн заборгованість за відсотками; 57 111,75 грн - заборгованість з пені; за кредитним договором №б/н від 09 вересня 2008 року - 4848,26 доларів США , з яких: 1334,40 доларів США - заборгованість за кредитом; 3513,86 доларів США - заборгованість за відсотками.

Відповідачі вказаний розрахунок заборгованості не спростували.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Так, у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) сформульовано правовий висновок, згідно з яким, враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, яким передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. У цій справі Верховний Суд констатував, що висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.04.2023 підтверджується, що позичальнику ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

Наведене дає підстави для висновку, що до складу спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_3 , входить 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 належним чином прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 та відповідно до матеріалів справи мають право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця, до складу якого входить 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно частиною першою статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Досліджені судом матеріали справи підтверджують той факт, що відповідачі отримали право на спадкування від спадкодавця ОСОБА_3 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а тому вони зобов`язані задовольнити вимоги кредитора АТ КБ «Приватбанк».

За таких обставин, суд, дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 заборгованості за кредитами спадкодавця ОСОБА_3 в загальному розмірі 26 649,71 доларів США.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, заявив вимогу про стягнення заборгованості в розмірі 26 649,71 доларів США. При зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 10909,06 грн.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачів в користь АТ КБ «Приватбанк» вказаної суми.

Наведене дає підстави для висновку, що з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 5454,53 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 207, 509, 526, 527, 530, 608, 610, 611, 629, 1049, 1054, 1218-1223, 1268, 1270, 1281, 1296-1298 Цивільного кодексу України, ст.ст.12,13,76-81,141, 223, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитними договорами № 215/к від 09 вересня 2008 року, № VOJ302 від 13 березня 2008 року, №170/К від 29 жовтня 2007 року, №б/н від 09 вересня 2008 року в розмірі 26 649,71 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі по 5454,53 грн з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського 1Д).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_2 .

Головуючий А.М. Лутай