ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13459/22

Провадження № 22-ц/4820/888/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2023 року, суддя Павловська А.А., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми,

встановив:

В липні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк», (далі Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 1024,43 дол. США, що за курсом 29,25 грн. за 1 дол. США відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.06.2022 року складає 29964,58 грн. за кредитним договором №HMIBGА00007872 від 27.11.2007 року, а також судові витрати у розмірі 2481 грн.

В обґрунтування наведених вимог зазначив, що Банк та ОСОБА_1 27.11.2007 року уклали кредитні договір №НМІВGА00007872, згідно з яким позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 54250 дол. США на строк до 24.11.2017 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим рішенням Хмельницького апеляційного суду від 16.03.2021 року з ОСОБА_1 на користь Банку була стягнута заборгованість за кредитним договором. Прострочена сума заборгованості за тілом кредиту становить 28198,91 дол. США. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Хмельницького апеляційного суду від 16.03.2021 року, тобто за період з 27.11.2007 по 15.07.2016 року, тому за період після ухвалення вищевказаного винесення рішення судом апеляційної інстанції, з 26.03.2021 року по 10.06.2022 року позичальник має заборгованість у розмірі 1024,43 дол. США, як 3% річних від простроченої суми.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.02.2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості з 26.03.2021 року по 24.02.2022 року в сумі 625,20 дол. США та судові витрати в сумі 1514,10 грн.

Задовольняючи позов частково суд виходив з того, що згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України. Визначаючи розмір заборгованості, суд врахував розрахунок суми простроченої заборгованості станом на 24.02.2022 року, яка становила 22639,05 дол. США.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування скарги апелянт зазначила, що до правовідносин, які склалися між сторонами, не може застосовуватися права позиція Великої Палати Верховного суду, викладена в рішенні від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, а також положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки строк дії кредитного договору продовжений додатковою угодою до 24.11.2022 року, а тому до червня 2022 року, коли було подано до суду позовну заяву, договір був чинний і не закінчив свою дію. Судом не взято до уваги, що з 26.03.2021 року до 24.02.2022 року заборгованість кожен місяць змінювалась, як в березні 2021 року, так і в наступні місяці заборгованість не була сталою та не становила 22639,05 дол. США, а постійно зменшувалася. Прострочена заборгованість змінювалася кожен місяць і розрахунок боргу слід починати з дати, коли було невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу та обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, тому нарахування 3% річних повинно бути проведено за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Оскільки судом проведено розрахунок заборгованості з урахуванням сталої суми, 22639,05 дол. США станом на 24.02.2022 року за період з 26.03.2021 року до 24.02.2022 року, тому такий розрахунок є неправильним, таким, що не відповідає чинному законодавству.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 27.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №HMІВGA00007872, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 54250 дол. США на строк до 24.11.2017 року включно під 11,04% річних. З указаних коштів 49000 дол. США відповідачка отримала на споживчі цілі, а 5250 дол. США спрямовані позивачем на щорічну сплату позичальником страхових платежів за договором страхування іпотечного майна та договором особистого страхування.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити банку проценти за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць і винагороду за надання фінансового інструмента в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця. При цьому, вона повинна була сплачувати банку кредит, проценти та комісію щомісячними ануїтентними платежами у сумі 778,35 дол. США.

07.12.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до умов якої було збільшено строк кредитування до 24.11.2022 року, збільшено розмір процентної ставки за кредитом до 1,09% на місяць (13,08% річних) та зменшено розмір щомісячного ануїтентного платежу до 633 дол. 54 цент. США. З 02.08.2010 року кредитор зменшив розмір процентів за користування кредитними коштами в односторонньому порядку до 12,58% річних.

У січні 2015 року банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором 54280,12 дол. США, що за курсом НБУ складав 1346039,56 грн., а саме : неповернутий кредит - 32901,67 дол. США; проценти - 8966,10 дол. США; винагорода за надання фінансового інструменту - 2646 дол. США; пеня - 9767,55 дол. США.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 16.03. березня 2016 року позов Банк задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку прострочену заборгованість по кредиту у сумі 3041,31 доларів США, заборгованість за відсотками - 8862,59 доларів США, заборгованість по пені - 27644,83 грн., а всього- 11 903,90 доларів США та 27644,83 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Із постанови Хмельницького апеляційного суду від 16 березня 2016 року вбачається, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою грошового зобов`язання за кредитним договором станом на 15 липня 2016 року заборгованість по кредиту становила 41895,35 доларів США, а саме: 30942,31 доларів США заборгованість по тілу кредиту, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом3041,31 доларів США, 8862,59 доларів США проценти, 2090,45 доларів США - винагорода за надання фінансового інструмента, 27644,83 грн- заборгованість по пені. Вказана сума заборгованості підтверджена висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 13 грудня 2017 року № 6650/16-26 та не спростована сторонами.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 16.03.2021 року позов банку було задоволено частково та стягнуто лише прострочену заборгованість, а в частині дострокового стягнення заборгованості відмовлено з тих підстав, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок (а саме, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність). Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017 року, не дотримавшись передбаченого зазначеним договором порядку, який не має погіршувати порівняно з цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника, відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а суд не має підстави для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611 ,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.04. та 27.04.2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі №918/117/18, від 30.01.2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 прийшла до висновку, що скільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

При цьому, щодо нарахування процентів після закінчення строку кредитування Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 прийшла до висновку, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

При цьому, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зі змісту розрахунку заборгованості за договором, укладеним між позивачем та відповідачкою станом на 10.06.2022 року та зі змісту виписки по рахунку позичальника вбачається, що загальний залишок заборгованості становить 28198,91 дол. США, з яких: 3488,90 дол. США залишок поточної заборгованості, 24710,01 дол. США залишок простроченої заборгованості.

Із розрахунку вбачається, що позивач просив суд стягнути з відповідачки 3% річних згідно зі ст. 625 ЦК України, за період з 26.03.2021 року по 10.06.2022 року в сумі 1034,43 дол. США, що еквівалентно 29964,58 грн. (за курсом 29.25 грн. від 10.06.2022 року). Для розрахунку взято заборгованість в сумі 28198,91 дол. США, з яких 3488,90 дол. США залишок поточної заборгованості, а 24710,01 дол. США залишок простроченої заборгованості.

Аналізуючи положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та встановлені обставини справи, у даній справі суд дійшов висновку, що з боржника на користь кредитора слід стягнути 3% річних від простроченої заборгованості за кредитним договором, яка становить 22639,05 дол. США за період прострочення, починаючи з дати, заявленої позивачем у розрахунку, 26.03.2021 року, до дати введення воєнного стану на території України, 24.02.2022 року.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що у зазначений період, враховуючи порядок повернення кредиту щомісячними платежами, відповідний розмір простроченого тіла кредиту, починаючи з 26.03.2021 року, змінювався в сторону збільшення.

За наведеного колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги в частині невірного розрахунку 3% річних судом обґрунтованими, у зв`язку з чим проводить розрахунок самостійно.

Зі змісту розрахунку Банку вбачається, що прострочена заборгованість за тілом кредиту за період з 26.03.2021 року по 24.02.2022 року становила станом на: 26.03.2021 року 17327,57 дол. США, 03.04.2021 року 17796,43 дол. США, 26.04.2021 року 17796,43 дол. США, 03.05.2021 року 18259,28 дол. США, 26.05.2021 року 18259,28 дол. США, 03.06.2021 року 18729,75 дол. США, 26.06.2021 року 18729,75 дол. США, 03.07.2021 року 19201,47 дол. США, 26.07.2021 року 19201,47 дол. США, 03.08.2021 року 19680,58 дол. США, 26.08.2021 року 19680,58 дол. США, 03.09.2021 року 20161,33 дол. США, 22.09.2021 року 20161,33 дол. США, 26.09.2021 року 20161,33 дол. США, 03.10.2021 року 20646,64 дол. США, 26.10.2021 року 20646,64 дол. США, 03.11.2021 року 21139,01 дол. США, 26.11.2021 року 21139,01 дол. США, 03.12.2021 року 21633,59 дол. США, 08.12.2021 року 21633,59 дол. США, 26.12.2021 року 21633,59 дол. США, 04.01.2022 року 21633,59 дол. США, 05.01.2022 року 22135,03 дол. США, 17.01.2022 року 22135,03 дол. США, 26.01.2022 року 22135,03 дол. США, 03.02.2022 року 22639,05 дол. США, 22.02.2022 року 22639,05 дол. США, 26.02.2022 року 22639,05 дол. США.

Вказаного сторонами не заперечувалося та матеріалами справи не спростовано.

За вищевказаних обставин, розрахунок 3% річних від простроченої заборгованості за кредитним договором за період з 26.03.2021 року по 24.02.2022 року проводиться наступним чином:

17327,57 дол. США (сума грошового зобов`язання)*3%*8 (дні прострочення зобов`язання до наступного зростання суми простроченого зобов`язання)/365 (днів у році) = 11,39 дол. США.

17796,43 дол. США (сума грошового зобов`язання)*3%*30 (дні прострочення зобов`язання до наступного зростання суми простроченого зобов`язання)/365 (днів у році) = 43,88 дол. США.

18259,28 дол. США (сума грошового зобов`язання)*3%*31 (дні прострочення зобов`язання до наступного зростання суми простроченого зобов`язання)/365 (днів у році) = 46,52 дол. США.

18729,75 дол. США (сума грошового зобов`язання)*3%*30 (дні прострочення зобов`язання до наступного зростання суми простроченого зобов`язання)/365 (днів у році) = 46,18 дол. США.

19201,47 дол. США (сума грошового зобов`язання)*3%*31 (дні прострочення зобов`язання до наступного зростання суми простроченого зобов`язання)/365 (днів у році) = 48,92 дол. США.

19680,58 дол. США (сума грошового зобов`язання)*3%*31 (дні прострочення зобов`язання до наступного зростання суми простроченого зобов`язання)/365 (днів у році) = 50,14 дол. США.

20161,33 дол. США (сума грошового зобов`язання)*3%*30 (дні прострочення зобов`язання до наступного зростання суми простроченого зобов`язання)/365 (днів у році) = 49,71 дол. США.

20646,64 дол. США (сума грошового зобов`язання)*3%*31 (дні прострочення зобов`язання до наступного зростання суми простроченого зобов`язання)/365 (днів у році) = 50,90 дол.США

21139,01 дол. США (сума грошового зобов`язання)*3%*30 (дні прострочення зобов`язання до наступного зростання суми простроченого зобов`язання)/365 (днів у році) = 52,12 дол. США.

21633,59 дол. США (сума грошового зобов`язання)*3%*33 (дні прострочення зобов`язання до наступного зростання суми простроченого зобов`язання)/365 (днів у році) = 58,67 дол. США.

22135,03 дол. США (сума грошового зобов`язання)*3%*29 (дні прострочення зобов`язання до наступного зростання суми простроченого зобов`язання)/365 (днів у році) = 52,76 дол. США.

22639,05 дол. США (сума грошового зобов`язання)*3%*21 (дні прострочення зобов`язання до наступного зростання суми простроченого зобов`язання)/365 (днів у році) = 39,07 дол. США.

Таким чином, з урахуванням поступового зростання суми простроченого зобов`язання, сума 3% річних від простроченої заборгованості за кредитним договором за період з 26.03.2021 року по 24.02.2022 року становитиме 550,26 дол. США.

З огляду на встановлені обставини справи колегія суддів д апеляційного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення, стягнення 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 550,26 дол. США, а не 625,20 дол. США, як помилково розрахував суд першої інстанції.

В решті доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами оскаржуваного рішення, переоцінки належно оцінених судом доказів та невірного застосування норм матеріального права. Вказані доводи не мають правового значення для вирішення цього спору та додаткового правового аналізу не потребують.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1332,66 грн. (16095,10 грн.х(100%:29964,58 грн.)х2481 грн.:100% = 1332,66 грн.). При зверненні до апеляційного суду ОСОБА_1 сплатила 3721,50 грн., в той час як апеляційна скарга задоволена на 11,98% (2191,99 грн.:(18287,10 грн.:100), тому з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на користь апелянта за рахунок позивача підлягає стягнення 445,83 грн. судових витрат: (11,98%х3721,50 грн.:100% = 445,83 грн.).

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2023 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 550,26 дол. США та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1332,66 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 445,83 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова