Справа № 302/360/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 липня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кондора Р.Ю., Собослоя Г. Г.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Белла Володимир Михайлович, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2023 року, ухвалене суддею Кривкою В. П.

у с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов обґрунтувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06.10.2020 було розірвано.

У цьому шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час діти проживають разом із нею.

Зазначала, що діти є малолітніми та потребують постійного догляду та витрат, а відповідач свій обов`язок по їх утриманню не виконує та не приймає участі в їх вихованні.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2023 року цей позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.02.2023 і до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Белла В.М., подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Скарга мотивована тим, що місцевим судом не взято до уваги його матеріальний стан та наявність на його утриманні тяжко хворої непрацездатної матері, яка з 07.08.2022 перебуває у Чеській Республіці, проходить періодичне лікування та очікує там на трансплантацію печінки.

Зазначав і про не врахування належним чином судом те, що перебуваючи у Чеській Республіці він не має постійної роботи і стабільного заробітку, оскільки у нього робоча віза закінчилася ще у серпні 2022 року, про що свідчать відомості його закордонного паспорту.

Указував, що мінімальний рекомендований розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років становить 2 272 гривні, натомість діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ще не досягли шестирічного віку та є здоровими.

Стверджував, що на даний час неспроможний сплачувати аліменти у розмірі по 3 000 грн на кожну дитину.

З огляду на наведене просив оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, а саме у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 272 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін. Указувала на те, що судом першої інстанції досліджено документи подані апелянтом стосовно хвороби матері та надано їм належну оцінку. Зазначала, що у матері відповідача є здоровий чоловік (батько відповідача), який теж перебуває за кордоном на заробітках, а відтак він може її забезпечувати. Крім цього, у неї є донька (сестра відповідача), яка проживає у с. Синевир, і на яку так само покладено обов`язок піклуватися про матір.

Натомість вона не може працювати, оскільки виховує однорічного сина та чотирьохрічну доньку.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 10 травня 2023 року цю справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 02.08.2018, який рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06.10.2020 у справі № 302/827/20, що набрало 06.11.2020 законної сили, розірвано (а.с.7).

Від цього шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після розірвання шлюбу син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується відповідними свідоцтвами про їх народження (а.с.5, 6).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 14.02.2023 за № 458 позивачка ОСОБА_1 разом із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані та проживають за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Синевир, будинок № 1376 (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але на даний час знаходиться на сезонних роботах за межами України, що стверджується довідкою виконавчого комітету Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 22.01.2022 за № 02-36/338 (а.с.11).

Як убачається з довідки цієї ж сільської ради від 17.03.2023 за № 815, то за адресою: АДРЕСА_1 , крім відповідача ОСОБА_2 , зареєстровані та проживають: його батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сестра ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.36).

Довідками зазначеної сільської ради від 07.03.2023 за № 722, № 723, № 724 стверджується, що відповідач ОСОБА_2 та його батьки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ніде не працюють (а.с.19-21). Водночас у вказаній довідці за № 724 зазначено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , хвора і згідно з медичними виписками має діагноз: криптогенний цироз печінки та на даний час знаходиться на лікуванні за межами України у Чеській Республіці, де і проводитимуть її оперування, а післяопераційним доглядом буде займатися її син ОСОБА_2 .

Захворювання матері відповідача ОСОБА_8 підтверджується: - випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 5563/2021 від 27.09.2021 (а.с.22); - консультаційним висновком спеціаліста лікаря-консультанта ОСОБА_13 від 16.09.2021 (а.с.23); - виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за № 3115 від 16.08.2021, за № 6499 від 30.08.2021 та за № 9589 від 19.11.2021 (а.с.24-26).

Як убачається з довідок виконавчого комітету Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 17.03.2023 за №№ 812, 813, 814, відповідач ОСОБА_2 , його батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_8 знаходяться за межами України більше півроку (а.с.37-39).

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

За змістом частин 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кореспондує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).

За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою ст. 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Статтею сьомою Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що в 2023 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2 272 гривень, а на дітей віком від 6 до 18 років 2 833 гривні.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дітей, які проживають разом із нею, суд першої інстанції належним чином урахував наведені вище норми як міжнародного, так і національного права, у тому числі вимоги СК України, а також фактичні обставини справи та надав вірну правову оцінку наявним у справі доказам. Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач є працездатим, не хворіє і на утриманні інших осіб немає, а протилежне матеріали справи не містять. Із приводу посилання апелянта на те, що його матір хворіє і потребує лікування і його догляду за нею, апеляційний суд зауважує, що вона не є непрацездатною за віком чи інвалідністю, має працездатного чоловіка ОСОБА_14 , 1967 року народження, та який також знаходиться з нею за межами України в Чеській Республіці. Заразом колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_2 влаштуватися на роботу й отримувати доходи не бажає, так як у справі є відсутні докази про його перебування у центрі зайнятості з метою пошуку роботи.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 3 000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.03.2023 і до досягнення дітьми повноліття. Підстав для зменшення цього розміру до 2 272 грн щомісяно на кожну дитину, апеляційний суд не вбачає.

Водночас колегія суддів констатує, що відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання колегії суддів позивачка довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свою вимогу до відповідача, яка поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань.

Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає, а тому, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 610,40 грн (а.с.49) слід покласти на апелянта відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Белла Володимир Михайлович, залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 липня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді