Справа № 201/1515/22
Провадження № 2/201/376/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представник третьої особи ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення осіб, що самовільно зайняли житлове приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У лютому 2022 року Дніпровська міська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення осіб, що самовільно зайняли житлове приміщення, в якому просить суд витребувати від ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 . АДРЕСА_1 ) на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 26510514) квартиру АДРЕСА_2 та виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування поданого позову представник позивача зазначив, що житловий будинок АДРЕСА_3 належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради на підставі рішення Дніпровської міської ради № 11/13 від 19 листопада 2003 року.

Згідно з рішенням Дніпровської міської ради від 10 лютого 2021 року № 6/3 «Про затвердження структури виконавчих органів Дніпровської міської ради, загальної чисельності працівників Дніпровської міської ради та її виконавчих органів», від 24 лютого 2021 року № 84/4 «Про внесення змін до рішення міської ради від 21 грудня 2016 року № 33/17 «Про затвердження Положення про департамент житлового господарства Дніпровської міської ради» (зі змінами), департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради передано функції ведення квартирного обліку та розподілу житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста, відомчого житлового фонду та гуртожитків, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста.

Департамент житлового господарства міської ради повідомив Дніпровську міську раду, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 15 грудня 2021 року квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі- продажу № 3915 від 20 липня 2021 року.

При цьому листом від 21 грудня 2021 року № 3/9-6393 департамент житлового господарства міської ради зазначає, що відповідно до архівних даних приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадян шляхом приватизації квартири АДРЕСА_4 .

Також згідно з даними картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб станом на серпень 2021 року зареєстровані особи у спірній квартирі відсутні.

Проте, відповідно до листа департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 23 грудня 2021 року, зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_5 - є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Відповідно до Обмінного ордеру № 034 53 від 22 жовтня 1987 року, виданого Виконкомом Мінської міської ради, ОСОБА_3 та її покійна матір ОСОБА_8 , у результаті здійснення процедури обміну житлом у зв`язку з службовою необхідністю ОСОБА_8 , отримали у постійне безоплатне користування квартиру АДРЕСА_2 .

Також згідно з даними картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб ОСОБА_3 з 1998 року по червень 2021 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11 червня 2021 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі- продажу від 11 червня 2021 року який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. та зареєстрований в реєстрі за № 243, номер запису про право власності 42466246.

Як вбачається пунктом 1.3 зазначеного договору купівлі-продажу визначено шо квартира, яка відчужується, належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Державним нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужва Т.М. 26 липня 2006 року, за реєстровим № 1-4534.

В той же час, Правобережною окружною прокуратурою повідомлено, що відповідно до інформації державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області встановлено, що договір купівлі-продажу квартири, який посвічено П`ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 липня 2006 року по реєстру за № 1-4534, на ім`я ОСОБА_6 , відсутній, оскільки згідно реєтру для реєстрації нотаріальних дій та наряду договорів відчуження нерухомого майна в фонді П`ятої Дніпропетровської держнотконтори відомості відсутні.

Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_6 не було зареєстроване, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та листом Комунального підприємства «Діпровське міське бюро технічної інвентаризації» від 13 серпня 2021 року № 10747.

20 липня 2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу від 20 липня 2021 року який укладено між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського Міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Л.О. та зареєстрований в реєстрі за № 3915, номер запису про право власності 43066926.

Отже, на теперішній час, право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_4 .

24 вересня 2021 року Дніпровська міська рада звернулась до Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, а саме по факту того, що квартира АДРЕСА_2 вибула із комунальної власності м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради поза волею власника.

За викладених обставин виникає необхідність у вирішенні в судовому порядку питання щодо витребування майна з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_2 . (т.1 а.с.1-12).

22 квітня 2022 року від представника третьої особи ОСОБА_3 до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживала у вищезазначеній квартирі з 1998 року до моменту незаконного привласнення житла невстановленим колом осіб, та її зняття з реєстрації 26 липня 2021 року ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 не подавала заяв до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послу дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про зняття її з реєстрації місця прожив за адресою: АДРЕСА_5 .

Наразі дане незаконне зняття з реєстрації ОСОБА_3 оскаржує в судовому порядку.

ОСОБА_3 дізналась про факт зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_5 , шляхом отримання інформації від Адвоката Бровко О.О., який повідомив її, що 07 жовтня 2021 року Адвокат Бровко О.О. отримав відповідь від Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур на адвокатський запит щодо надання інформації зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_5 .

Довідкою № 02.3-25/1/7693 про реєстрацію місця проживання особи від 02 вересня 2021 року зазначено, що ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстрованою не значиться.

Також в ОСОБА_3 зберіглися чеки про оплату житлово-комунальних послуг у період січня 2021 року по 14 грудня 2021 року, що підтверджує факт користування Подольною квартири АДРЕСА_2 .

З позовною заявою Дніпровської міської ради третя особа згодна, однак ОСОБА_4 (наразі є власником) не може бути добросовісним набувачем майна (квартира за адресою: АДРЕСА_5 ), тому що не мала права її купувати. ОСОБА_4 першочергово не перевірила належним чином, чи є ОСОБА_7 законним власником майна, та не було здійснено запитів до органів місцевого самоврядування, з метою встановлення шляхів приватизації даного майна. (т.1 а.с.141-143).

Відповідача правом на надання відзиву не скористалися

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 15 лютого 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т.1 а.с.126-127).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів. (т.1 а.с.128-129).

До суду 09 березня 2022 року надійшла інформація про те, що відповідачі за вказаною адресою не значаться. (т.1 а.с.130-131).

Ухвалою судді від 01 квітня 2022 року відкрито загальне провадження у цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення осіб, що самовільно зайняли житлове приміщення. (т.1 а.с.132-133).

Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року клопотання представника третьої особи про витребування доказів задоволено та витребувано - у Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області інформативну довідку, в якій зазначити чи є ОСОБА_6 стороною в договорі купівлі- продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужвою Т.М. від 26 липня 2006 року за реєстровим №1-4534. Якщо ні, то який договір наявний за цим реєстровим номером 1-4534 від 26 липня 2006 року? - у Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради інформаційну довідку, в якій зазначити всі реєстраційні дії, які відбулися з квартирою за адресою: АДРЕСА_5 у період з 1987 року по 15 лютого 2022 року. (т.1 а.с.213-214).

Ухвалою судді від 16 січня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення осіб, що самовільно зайняли житлове приміщення та призначено розгляд справи по суті. (т.2 а.с.4-5).

Ухвалою суду від 03 травня 2023 року клопотання третьої особи ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі залишено без задоволення. (т.2 а.с.83-85).

Представник позивача в судовому засідання наполягала на задоволенні позовних вимог та просила задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача просив відмовити в задоволення позовних вимог вважаючи їх необґрунтованими та не доведеними.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник в судовому засідання просили позовні вимоги задовольнити, пояснивши що спірна квартира вибула з її володіння незаконно, окрім того зазначила що за даним фактом порушено кримінальне провадження та триває досудове розслідування.

Фактичні обставини встановленні судом.

Відповідно до Рішення Дніпровської міської ради № 11/13 від 19 листопада 2003 року про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств « Південне », «Центральний», «Лівобережжя», житловий будинок АДРЕСА_3 належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. (т.1 а.с.44-45) та відповідно до актів приймання-передачі перейшов у власність Дніпровської міської ради. (т.1 а.с.46-125).

Згідно до договору купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5 , від 11 червня 2021, гр. ОСОБА_6 продав квартиру гр. ОСОБА_7 (т.1 а.с.39-42).

20 липня 2021 року відповідно до договору купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_4 придбала спірну квартиру (т.1 а.с.35-38).

Згідно з інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вищезазначена квартира на підставі права власності зареєстрованому 20 липня 2021 року, належить ОСОБА_4 . (т.1 а.с.14-16).

Відповідно до листа Департаменту житлового приміщення вищезазначений будинок переданий до комунальної власності, за архівними даними приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.17).

Листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, повідомлено , що відповідно до даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, за адресою АДРЕСА_5 станом на 02 серпня 2021 року зареєстровані особи відсутні. (т.1 а.с.18).

Згідно з довідкою №13992 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб ОСОБА_5 зареєстрована за вищезазначеною адресою з 08 вересня 2021 року та є матір`ю уповноваженого власника ОСОБА_4 . (т.1 а.с.19).

Відповідно до листа Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації», станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі відсутні відомості щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_5 . (т.1 а.с.22).

Окружною прокуратурою вирішується питання реалізації представницьких повноважень за фактом вибуття квартири АДРЕСА_2 з комунальної власності, що може свідчити про порушення інтересів держави в частині обмеження прав щодо користування, володіння та розпорядження об`єктами комунальної власності, про це свідчить лист Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра. (т.1 а.с.23-24).

В матеріалах справи міститься обмінний ордер №034153 від 22 жовтня 1987 року виданий ОСОБА_8 , відповідно до якого остання отримала право безоплатного проживання та користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_5 . (т.1 а.с.151).

Відповідно до довідки №6494 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29 червня 2021 року за вищевказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (зареєстрована з 30 червня 1998 року) (т.1 а.с.152).

Згідно листа Управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб 26 липня 2021 року до відділу формування та ведення реєстру територіальних адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради звернувся новий власник житла із заявою про зняття з реєстрації ОСОБА_3 , того ж дня ОСОБА_3 було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_5 . (т.1 а.с.155).

В матеріалах справи наявні витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами потерпілої ОСОБА_3 за ст.ст.185, 190 КК України. (т.1 а.с.156-158).

Для підтвердження проживання в квартирі за вищезазначеною адресою третя особа ОСОБА_3 надала квитанції за сплату комунальних послуг за 2021 рік. (т.1 а.с.164-169).

На виконання ухвали суду від Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області надійшла відповідь, відповідно до якої в справі індекс № 2-03 «Договори відчуження квартир та документи на підставі яких вони посвідчувалися» П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за 2006-й рік, що знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, том 4, стор. 232, зберігається примірник договору дарування частини квартири за адресою: АДРЕСА_6 , дата посвідчення 26 липня 2006 року, реєстр № 1- 4534, укладеного між дарувателем ОСОБА_9 та обдаровуваною ОСОБА_10 . Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Ужва Т. М. 26 липня 2006 року по реєстру за № 1-4534, однією із сторін якого є ОСОБА_6 , в справі індекс № 2-03 «Договори відчуження квартир та документи на підставі яких вони посвідчувалися» П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори том 4, за період 13 червня 2006 року по 26 липня 2006 р., відсутній. (т.1 а.с.236).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 10 цього Закону встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Цивільним кодексом України передбачено як один зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

При цьому, власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. До того ж, відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016р. у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018р. у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).

Як роз`яснено в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Отже, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14.11.2018р. у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17.12.2014р. у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Судом встановлено, що спірна квартира у власність громадянам шляхом приватизації не передавалася, Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Ужва Т. М. 26 липня 2006 року по реєстру за № 1-4534, однією із сторін якого є ОСОБА_6 не укладався, а подальші договори купівлі-продажу а саме: договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5 , від 11 червня 2021, укладений між гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 , договір купівлі - продажу від 20 липня 2021, укладений між гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_4 не мали достатніх правових підстав для їх укладення, тому спірна квартира вибула із власності Дніпровської міської ради незаконно поза її волею.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що спірне нерухоме майно вибуло від власника поза волею Дніпровської міської ради, а тому підлягає поверненню у власність територіальної громади м. Дніпро.

Враховуючи критерії пропорційності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Таким чином, спірне майно вибуло з власності позивача незаконно, поза його волі, тому обґрунтованим є втручання у мирне володіння ОСОБА_4 спірним майном, яке відповідає положенням національного законодавства і легітимній меті.

Суд також наголошує, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Згідно з ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Оскільки, спірне нерухоме майно було відчужене на користь ОСОБА_4 , Дніпровська міська рада як власник спірного майна, яке вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування шляхом пред`явлення віндикаційного позову на підставі ст. 388 ЦК України.

Щодо вимог позивача про виселення відповідачів зі спірної квартири, суд зазначає наступне.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 8, 9, 10 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи що позивачем на підтвердження позовних вимоги про виселення відповідачів не надано жодних належних та допустимих доказів , суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 6 451,50 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення осіб, що самовільно зайняли житлове приміщення - задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради () квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 50.6.кв.м., житловою площею 28.6.кв.м., опис: 1- коридор, 2 - вбудована шафа, 3 - ванна, 4- туалет, 5 - вбудована шафа, 6 - житлова, 7 - житлова, 8 -кухня, 9 - комора, І - лоджія; (реєстраційний номер об`єкта нерухома майна - 101).

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради () сплачений останнім судовий збір у розмірі 6 451,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 липня 2023 року

Суддя С.О. Демидова