КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 753/516/21 Головуючий у суді першої інстанції: Шаповалова К.В.
Номер провадження: 22-ц/824/2243/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

розглянув у порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В Дарницький районний суд міста Києва звернулосьАкціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач, банк) із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 (далі - відповідач, боржник) заборгованість за кредитним договором, станом на 30 листопада 2020 року, у розмірі 30 986,29 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за кредитним договором, укладеним 01 липня 2011 року між банком та ОСОБА_3 , шляхом підписання анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що по суті є Договором банківських послуг, внаслідок чого, утворилась заборгованість за кредитним договором на вищевказану суму, яку позивач просив стягнути з боржника.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року, позов АТ КБ ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01 липня 2011 року, станом на 30 листопада 2020 року, на загальну суму 30 986,29 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просила рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції при розгляді справи обставин, які мають значення для вирішення справи, на його незаконність і необгрунтованість.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на відсутність в судовому рішенні спростувань, щодо наведених нею доводів на заперечення позову.

Зазначає про незаконність постановленої Дарницьким районним судом міста Києва ухвали суду від 20 квітня 2021року про повернення їй зустрічної позовної заяви, вказує на те, що судом не враховано можливість продовження строків подання відзиву та не надання нею відповідних пояснень, з чого вбачається обмеження процесуальних прав відповідача.

Крім того, в апеляційній скарзі звертає увага суду апеляційної інстанції на невідповідність вимогам первинного касового документу, поданого Банком, розрахунку заборгованості та виписки за картковими рахунками.

Також вказує на неправильність висновку суду першої інстанції щодо укладення кредитного договору між відповідачем і Банком.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзиву від позивача, на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , до апеляційного суду не надходило.

В письмових поясненнях на апеляційну скаргу, АТ КБ «ПриватБанк» доводи апеляційної скарги заперечило так як вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, Дарницький районний суд міста Києва виходив із того, що ОСОБА_4 , підписанням 01 липня 2011 року анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», Довідки про умови кредитування, погодилась на умови укладеного між сторонами кредитного договору, отримувала кредитні кошти користувалась ними, проте, не виконувала передбачених кредитним договором обов`язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, і відповідно має прострочену заборгованість, що свідчить про порушення прав АТ КБ «Приватбанк» як кредитора і необхідність їх захисту шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30 986,29 грн.

Такі висновки суду є правильними, так як відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 липня 2011 року ОСОБА_4 підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що по суті є договором банківських послуг.

На зворотній стороні анкети-заяви міститься інформація про те, що відповідач виявила бажання на отримання кредитної картки "Універсальна" та вказала бажаний кредитний ліміт - 5000 грн. Крім того, анкета-заява містить анкетні дані, контактну інформацію та підпис відповідача ОСОБА_2 (том 1 а.с. 20).

Також, 01 липня 2011 року ОСОБА_3 підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій визначено тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5 % в місяць; розмір та строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням (том 1 а.с. 21).

Указаний договір за своєю природою є змішаним і містить у собі умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, видав ОСОБА_5 кредитні кошти із встановленим кредитним лімітом, відповідно до її заявки. Відповідач зобов`язувалась повернути кредитні кошти в строки та обсязі, визначені умовами договору.

Відповідно до довідки Банку, ОСОБА_3 надавались наступні кредитні картки: НОМЕР_1 від 01 липня 2011 року, термін дії до квітня 2015 року; НОМЕР_2 від 18 грудня 2012 року, термін дії до жовтня 2015 року; НОМЕР_3 від 14 березня 2013 року, термін дії до червня 2016 року; 52* НОМЕР_4 від 30 травня 2013 року, термін дії до березня 2017 року; 52*****501 від 19 червня 2013 року, термін дії до квітня 2017 року; 51* НОМЕР_5 від 03 грудня 2014 року, термін дії листопад 2017 року; 51* НОМЕР_6 від 05 листопада 2015 року, термін дії до вересня 2018 року; 51* НОМЕР_7 від 12 серпня 2016 року, термін дії до травня 2020 року (том 1 а.с. 19).

Згідно із Довідкою про зміну умов кредитування, старт карткового рахунку почався 01 липня 2011 року (картка№ НОМЕР_1 ), на якій було встановлено кредитний ліміт 300 грн., збільшений в той же день до 7 800 грн., 19 березня 2013 року відбулось збільшення кредитного ліміту до 8 300 грн., 03 грудня 2014 - до 8 540 грн., 27 жовтня 2016 року до - 14 000 грн., 29 травня 2017 року до - 19 000 грн., 07 січня 2018 року до - 24 000 грн., 21 лютого 2019 року відбулось зменшення кредитного ліміту до 22 120 грн. та 05 травня 2019 року до 0 грн. (том 1 а.с. 18).

Вказані обставини підтверджуються також випискою по особовому рахунку за договором б/н із ОСОБА_6 від 03 грудня 2020 року. (том 1 а.с. 56-72).

Відповідно до виписки по особовому рахунку за договором б/н із ОСОБА_6 від 03 грудня 2020 року, вбачається, що з 28 липня 2011 року по 29 жовтня 2018 року відповідач активно користувалась картками та використовувала кредитні кошти (купівля, продуктів, одягу, ліків, сплата комунальних послуг, зняття готівки, тощо).

Також, відповідач поповнювала картки готівковими коштами для погашення заборгованості. Так, останнє поповнення карткового рахунку відбулось 19 жовтня 2020 року на суму 8 993,50 грн. Вказані кошти були зараховані банком на сплату штрафів за минулі періоди. (том 1 а.с. 56-72).

Факт користування ОСОБА_3 кредитними коштам, крім зазначеного, підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відповідач вносила кошти на погашення заборгованості з порушенням щомісячного строку, визначеного договором.(том 1 а.с. 5-17).

Згідно із випискою по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, з врахуванням останніх проплат - 19 жовтня 2020 року, заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем за тілом кредиту становить 30 986,29 грн. (том 1 а.с. 17,56).

Встановивши вказані обставини, з врахуванням доказів, наданих сторонами на підтвердження (заперечення) позову, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що 01 липня 2011 року ОСОБА_4 , підписавши анкету-заяву та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", уклала із АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір та погодилась із визначеними умовами кредитування, в тому числі і щодо внесення щомісячних платежів на погашення кредиту - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Так, як взяті на себе зобов`язання щодо щомісячного погашення кредиту, ОСОБА_3 перестала виконувати, останнє поповнення карткового рахунку на погашення заборгованості здійснила 19 жовтня 2020 року, суд на передбачених законом підставах стягнув із відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором, а саме: за тілом кредиту у розмірі 30 986,29 грн.

Визначений судом розрахунок заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30 986,29 грн., відповідачем в установленому законом порядку не спростовано.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на відсутність в судовому рішенні обгрунтувань щодо наведених нею доводів на заперечення позову підлягають відхиленню.

Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Колегія суддів вважає, що доводи відповідача належним чином мотивовані у оскаржуваному судовому рішенні і не можуть бути підставою для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про незаконність винесення судом ухвали суду від 20 квітня 2021 року про повернення зустрічної позовної заяви, що судом не враховано можливість продовження строків подання відзиву та не надання відповідних пояснень відповідачу, з чого вбачається обмеження процесуальних прав відповідача підлягають відхиленню, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 24 березня 2021 року ОСОБА_4 звернулась із зустрічною позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з Банку переплачених нею коштів в розмірі 151 584,97 грн. та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 повернуто заявнику (том 1 а.с. 144-146).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Встановлено, що ОСОБА_4 не скористалась правом апеляційного оскарження ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року про повернення зустрічної позовної заяви, а тому, вказані доводи апеляційної скарги не підлягають врахуванню при розгляді апеляційної скарги на рішення суду.

Посилання у апеляційній скарзі наневідповідність вимогам первинного касового документу, поданого банком розрахунку заборгованості та виписки за картковими рахунками, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог, АТ КБ «Приватбанк» подано у якості доказів виписку по особовому рахунку за договором б/н із ОСОБА_3 від 03 грудня 2020 року (том 1 а.с. 56-72), розрахунок заборгованості за договором № б/н від 01 липня 2021 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_6 (том 1 а.с.5-17).

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254 виписка з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій. Належність банківської виписки клієнта до первинних документів визначено також Переліком типових документів, затверджених наказом МЮ України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.

Саме до такого висновку прийшов і Верховний Суд при розгляді справи № 554/4300/16-ц із аналогічних правовідносин, зазначивши у постанові від 25 травня 2021 року наступне: «Згідно із зазначеною нормою закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором».

Підлягають відхиленню і доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду першої інстанції про укладення кредитного договору між відповідачем і банком та відсутності доказів щодо погодження умов кредитування із відповідачем.

Так, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 01 липня 2011 року, ОСОБА_4 підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку а також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій визначено тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5 % в місяць; розмір та строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням.

На зворотній стороні анкети-заяви міститься інформація про те, що відповідач виявила бажання на отримання кредитної картки "Універсальна" та вказала бажаний кредитний ліміт - 5 000 грн.

Крім того, анкета-заява та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» містить анкетні дані, контактну інформацію та підпис відповідача ОСОБА_2 (том 1 а.с. 20,21).

Інші письмові докази: виписка по особовому рахунку за договором б/н із ОСОБА_3 від 03 грудня 2020 року, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 01 липня 2021 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_3 свідчать про видачу Банком кредитних коштів, користування відповідачем кредитними коштами.

Проаналізувавши вказані докази, Дарницький районний суд міста Києва прийшов до вірного висновку, що саме з моменту підписання анкети-заяви б/н та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», тобто, з 01 липня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір.

Оскільки взяті на себе зобов`язання щодо щомісячного погашення кредитних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, відповідач не виконувала, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 01 липня 2011 року та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 01 липня 2011 року не містять даних про строк повернення кредиту, останнє погашення кредиту відповідач здійснила 19 жовтня 2020 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за тілом кредиту станом на 30 листопада 2020 року у сумі 30 986,29 грн.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи, незаконність і необгрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, такі як не спростовують висновків суду і не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції

Враховуючи те, що при розгляді справи, Дарницький районний суд міста Києва правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не допустив порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.П.Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар