Справа № 456/2047/23
Провадження № 2/456/690/2023
РІШЕННЯ

іменем України

29 червня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Дверій Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/2047/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та ОСОБА_2 , є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ня та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2016 року у справі № 456/325/16-ц шлюб між сторонами було розірвано.

10 травня 2016 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області було прийнято рішення, яким присуджено до стягнення з позивача аліменти на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частини мого заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.02.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

На сьогодні, позивач вважає, що розмір аліментів на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ча, визначений рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2016 року у справі № 456/326/16-ц підлягає зменшенню, оскільки 05 червня 2019 року він уклав шлюб із ОСОБА_5 . У шлюбі з ОСОБА_6 у них народилися дві дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 , його дружина, ОСОБА_6 , померла і діти залишилися на його утриманні.

Згідно довідки № 150 від 10.04.2023 про склад сім`ї, виданої Глибочецьким старостинським округом Борщівської міської ради Чортківського району Тернопільської області його сім`я має наступний склад: дочка - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже, з викладеного вбачається, що у нього, як платника аліментів, змінився сімейний та матеріальний стан після прийняття Стрийським міськрайонним судом Львівської області рішення у справі № 456/326/16-ц, яким визначено розмір аліментів на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частини мого заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно.

Вказані зміни його сімейного та матеріального стану, а саме наявність на його утриманні двох малолітніх дітей від іншого шлюбу, а також смерть дружини, а їх матері є суттєвими і відіграють значну роль у його житті, оскільки призвели до збільшення витрат на утримання дітей. Відповідно, на сьогодні, його матеріальний стан погіршився і це не дає йому можливості сплачувати аліменти на утримання синів ОСОБА_3 ,, та ОСОБА_4 , у визначеному судом розмірі 1/3 частини мого заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно.

Станом на сьогодні, позивач не працює, що підтверджується трудовою книжкою і не має можливості працевлаштуватися, оскільки сам здійснює догляд за малолітніми дітьми після смерті дружини ОСОБА_6 .

У Борщівському управлінні Чортківської філії Тернопільського обласного центру зайнятості не зареєстрований як безробітний, а відповідно виплат не одержую, що підтверджується довідкою Борщівського управління Чортківської філії Тернопільського обласного центру зайнятості від 23.02.2023 № 15/01/197.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Борщівського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.04.2023 № 6496/2710-18 сума заборгованості зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа № 456/326/16-ц, виданого 10.05.2016 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, станом на 01.04.2023, становить 142 807, 61 грн. Щомісяця вказаний борг тільки накопичується.

Крім того, змушений був скористатися споживчим кредитом у AT «Перший український міжнародний банк» у розмірі 5000 грн., строком на 24 місяці для задоволення побутових потреб моєї сім`ї. Обов`язковий щомісячний платіж по договору № 101 від 27.01.2023 становить 433, 36 грн., що підтверджується заявою № 101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 2272 гривень, для дитини віком від 6 до 18 років - 2833 гривень.

Зважаючи на розуміння свого обов`язку щодо необхідності утримувати синів ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , зміну його сімейного та матеріального стану, а саме, наявності у на утриманні двох малолітніх дітей, матір яких померла, вважає, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2016 року у справі № 456/326/16-ц, підлягає зміні в частині визначення щомісячного розміру аліментів, а саме їх зменшенню з 1/3 частини мого заробітку (доходу) до 1/6 частини мого заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити за його відсутності позовні вимоги задоволити.

Відповідач в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог заперечила, подала до суду відзив в якому вказала, що в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на теперішній час у нього змінився сімейний стан, зокрема він самостійно виховує дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки ІНФОРМАЦІЯ_8 померла його дружина ОСОБА_6 . Таким чином, позивач вважає, що за законом він не повинен сплачувати на її користь на утримання їхніх спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини доходів щомісячно, у зв`язку з чим у нього і виникло право звернення до суду. Натомість, вважає такі висновки позивача хибними та такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання ОСОБА_11 (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Верховний Суд в своїй постанові від 16 вересня 2020 року справі № 565/2071/19 зазначив, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є, безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

В своїй постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Так, дійсно позивач ОСОБА_1 надає до суду належні та допустимі докази зміни сімейного стану, а саме: наявності у нього двох дітей від іншого шлюбу та про факт смерті дружини ОСОБА_6 .

В той самий час, позивач ОСОБА_1 не надає суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження факту, що в нього змінився саме майновий стан після ухвалення рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.05.2016. Зокрема, згідно трудової книжки позивача, ОСОБА_1 був звільнений з КП «Борщівський комунальник» ще 15.06.2022 року, тобто майже за рік до звернення до суду із даним позовом, що в свою чергу може свідчити про те, що останній після звільнення працює неофіційно та має відповідний заробіток, оскільки мав утримувати дітей від другого шлюбу та сплачувати аліменти на двох старших дітей. Поміж іншим, факт такого звільнення може також свідчити про небажання останнього сплачувати аліменти із офіційної заробітної плати та штучного створення умов для несплати аліментів у належному розмірі. Крім того, станом на день ухвалення рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.05.2016 ОСОБА_1 також не працював та не мав офіційного доходу, що підтверджується копією його трудової книжки (записи між 8 та 9). У зв`язку із чим, як на момент ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, так і на момент подачі до суду позовної заяви про стягнення аліментів, позивач не працював і даний факт був врахований судом при призначення аліментів саме у розмірі 1/3 частини його доходів (заробітку) щомісячно

Не перебування позивача на обліку у Борщівському управлінні Чортківської філії Тернопільського обласного центру зайнятості та не отримання ним виплат безробітного, жодним чином не свідчить про зміну його майнового стану та відсутності можливості сплачувати аліменти, у розмірі визначеному рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.05.2016.

Вважає, що посилання позивача про необхідність сплачувати щомісячні платежі за кредитним договором № 101 від 27.01.2023 також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ОСОБА_1 не надає жодних належним та допустимих доказів, які б свідчили, що вказані кредитні кошти ним було отримано саме для задоволення побутових потреб сім`ї, а не на власні цілі чи то потреби.

Крім того, навіть при підтвердженні факту отримання кредитних коштів на потреби дітей від другого шлюбу, це фактично свідчить про нехтування позивачем правами дітей від першого шлюбу на їх належне матеріальне утримання з боку батька.

Поза увагою не може залишитися і той факт, що позивач сам надає до суду в підтвердження факту небажання взагалі сплачувати аліменти, а саме довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання наших спільних дітей по виконавчому провадженні № 51399752, яка складає 142 807 грн. 61 коп.

Таким чином, позивач фактично надаючи до суду докази зміни лише сімейного стану, жодним чином не підтверджує факт зміни свого майнового стану, після винесення рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.05.2016, та факту реальної неможливості сплати аліментів на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини його доходів (заробітку).

У зв`язку із чим, зазначені позивач в позовній заяві доводи не підтверджуються належними та допустимими доказами в частині погіршення його майнового стану.

Верховний Суд в своїй постанові від 16 вересня 2020 року справі № 565/2071/19 наголосив на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Таке обґрунтування позовних вимог позивачем, на її думку, свідчить лише про переслідування лише власних інтересів позивача. В той самий час, позивач не зазначає та залишає поза увагою суду, яким чином зменшення розміру аліментів однієї дитини, вплине на права та інтереси інших дітей.

Крім того, їхні спільні з позивачем діти проживають разом з відповідачем та фактично знаходяться на її повному утриманні та вихованні, оскільки позивач аліментів не сплачує та самоусунувся від їх утримання та виховання. Наразі, матеріальне утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснюється лише відповідачем особисто, тому стягнення з неї судового збору перш за все зачіпає права неповнолітніх дітей та створює для додатковий матеріальний тягар.

Поміж іншим відповідач є учасником бойових дій та пред`явлений позивачем позовом зачіпає як права дітей, так і її особисті.

Враховуючи вищенаведене та необґрунтованість позовних вимог, вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Стрийського міськрайонного суду від 11.07.2016 розірвано.

Від спільного проживання у ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , є двоє дітей: син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.05.2016, з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , присуджено до стягнення аліменти на утримання сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.02.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно свідоцтва про шлюб від 05.06.2019 виданого Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Тернопільської області, вбачається, що 05.06.2019 ОСОБА_1 , уклав шлюб з ОСОБА_15 .

Від даного шлюбу у подружжя є дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Згідно свідоцтва про смерть від 06.02.2023 виданого Борщівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_6 , померла.

Згідно довідки №150 від 10.04.2023 про склад сім`ї, виданої Глибочецьким старостинським округом Борщівської міської ради Чортківського району Тернопільської області його сім`я має наступний склад: дочка - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно довідки виданої Боршівським управлінням Чортківської філії Тернопільського ОЦЗ від 23.02.2023, ОСОБА_1 , не зареєстрований, як безробітній.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Борщівського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.04.2023 № 6496/2710-18 сума заборгованості зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа № 456/326/16-ц, виданого 10.05.2016 Стрийським міськрайонним судом Львівської області, станом на 01.04.2023, становить 142 807, 61 грн.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , офіційно не працює.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів чи їх зміни, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Як з`ясовано, розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання дітей на користь відповідача визначено судом у частці в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.02.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач в позові посилався на те, що в нього змінився майновий стан, однак позивач в судовому засіданні не підтвердив того, що починаючи з часу винесення рішення про стягнення аліментів і на час розгляду справи у нього значно матеріальний стан змінився в категоричну сторону Посилання позивача на відсутність записів у трудовій книжні, не перебування на обліку у Борщівському управлінні Чортківської філії Тернопільського обласного центру зайнятості та не отримання виплат по безробіттю, сплати щомісячних платежів за кредитним договором, наявність заборгованості за присуджені до стягнення аліментів, не підтверджують погіршення саме майнового стану позивача.

Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів до нижчої межі ніж визначено чинним законодавством України, суду надано не було.

Враховуючи на наведене, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, Закону України «Про охорону дитинства», Декларації прав дитини, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності і інших зобов?язань щодо сплати аліментів, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 133, 141, 244, 245, 259, 263-268, 279 ЦПК України, ст.ст. 182 СК України суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 10 липня 2023р.

Суддя Р. Т. Шрамко