КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6623/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/2191/21

18 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Осадченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Харитонова Максима Сергійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Притули Н.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

21 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 20 липня 2018 року між нею та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено попередній договір купівлі - продажу квартири, відповідно до якого ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» зобов`язувалося передати протягом 3-го кварталу 2019 року у її власність квартиру АДРЕСА_1 , ЖК «Олімпійське містечко», кадастровий номер земельної ділянки :82:414:0005, право на спорудження якого виникло у ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» на підставі договору оренди земельної ділянки від 15.11.2017 року, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів відповідача у Книзі записів державного реєстру договорів № 79-6-00558 від 16 листопада 2007 року, а вона ОСОБА_1 ) зобов`язалася сплатити її вартість.

Зазначає, що за вказаним договором вона виконала своє зобов`язання по сплаті коштів, однак ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» не виконало своє зобов`язання по передачі їй у власність квартири, вказаний будинок до теперішнього часу не введений в експлуатацію, а будівництво будинку зупинено, оскільки забудовник не спроможний добудувати вказаний ЖК внаслідок численних порушень початку будівництва.

Так, відповідач зобов`язаний був в межах наданих йому законодавством повноважень здійснювати контроль за дотримання договірних зобов`язань забудовником ЖК. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року, в справі № 640/17011/19, визнано протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язано вчинити дії.

Зазначає, що оскільки тривалий час відповідач не виконує судове рішення їй було завдано такими діями моральну шкоду, яка полягає у тривалих стражданнях, оскільки вона позбавлена можливості отримати у власність об`єкт нерухомості, що позбавляє її нормального способу життя. З огляд на вище викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10000 /десять тисяч/ гривень 00 копійок.

Стягнуто з Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 17 лютого 2023 року представник відповідача Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Харитонов Максим Сергійович подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає що, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що робота, проведена виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) з метою організації добудови житлового комплексу є такою, що не відповідає вимогам, викладеним у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 року № 640/17011/19, а також поклав в основу свого рішення помилкові висновки щодо обов`язку Київської міської державної адміністрації ввести зазначений будинок в експлуатацію.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував та не надав у рішенні правового висновку про відсутність, передбаченого законодавством механізму щодо організації місцевими державними адміністраціями роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво.

Зазначає, що відповідно до підпункту 11 пункту «а» частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво.

Однак, законодавством не передбачено практичний механізм застосування вищевказаної норми закону та не визначено меж, способу та порядку реалізації місцевими державними адміністраціями повноважень з організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувались із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовниками продовжувати таке будівництво.

Не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що організація роботи, пов`язаної із завершенням будівництва, включає в себе розроблення планів, порядків та алгоритмів, встановлення обмежень та приписів, що спрямовані на вирішення проблемних питань та подолання кризової ситуації щодо даного об`єкта будівництва, проте відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження вчинення останнім конкретних дій, спрямованих на вирішення порушеного позивачем питання. Вказує на те, що у відзиві на позовну заяву Київською міською державною адміністрацією надавався алгоритм дій добудови житлових комплексів, що знаходяться на АДРЕСА_2 , зокрема, за участю комунального підприємства міста. Зазначений алгоритм дій попередньо пропонувався інвесторам житлового комплексу «Деміївський квартал».

Вказує на те, що Київською міською державною адміністрацією спільно з ТОВ «Лада 24» проводиться робота щодо врегулювання проблемних питань з підключення до електричних мереж житлового комплексу на АДРЕСА_2 , що підтверджується протоколом від 28.12.2022 за результатами якого вирішено доручити ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» посприяти Інституту фізики НАН України у процедурі внесення змін до діючого договору на постачання електричної енергії, а ТОВ «Лада-24» - отримати від Інституту допуск на проведення робіт в РП-358.

Окрім того, апелянт звертає увагу на обставини, що суттєво ускладнюють організацію роботи по добудові житлового комплексу «Деміївський квартал», зокрема, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05.10.2017 року по справі № 757/58969/17-к у рамках кримінального провадження накладено арешт на незавершене та завершене самовільне будівництво на АДРЕСА_2 із забороною розпоряджатися, користуватися та проводити будь-які будівельні роботи, направлені на створення завершеного об`єкта будівництва.

Звертає увагу, що відповідач взагалі не завдавав позивачці моральної шкоди, оскільки її права були порушені ТОВ «Укрміськбуд Холдінкг».

В судовому засіданніпредставник відповідача Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Харитонов Максим Сергійович в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлена у встановленому порядку, звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи у її відсутності. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності позивачки.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрміськбуд Холдинг» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі- продажу квартири.

Відповідно до умов попереднього договору сторони зобов`язались в строки, встановлені в п. 1.4 розділу 1 попереднього договору, укласти договір купівлі - продажу «Основний договір», відповідно до якого в основному договорі продавець зобов`язується передати у власність окрему квартиру, характеристики якої вказані в підпункті 1.4.1. пункту 1.4 розділу 1 попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_2 , а покупець зобов`язується прийняти у власність об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 попереднього договору.

Згідно з п. 1.4 зазначеного договору сторони зобов`язуються укласти основний договір протягом 1 кварталу 2020 року, але в будь - якому разі не раніше отримання правовстановлюючих документів на об`єкт та надання Державною реєстраційною службою України та або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення основного договору та з урахуванням вимог пункту 5.2 розділу 5 попереднього договору.

Сторони встановили, що основний договір укладається протягом 30 календарних днів з моменту отримання стороною 2 відповідного повідомлення від сторони 1, яке надсилається поштою рекомендованим листом або іншим способом, який сторони визначать за взаємним погодженням.

20 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрміськбуд Холдинг» та ОСОБА_1 було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/5С-К906, у якому визначено порядок оплати за попереднім договором.

Відповідно до умов договору розрахунок по договору здійснюється шляхом перерахування ОСОБА_1 грошових коштів на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрміськбуд» грошових коштів на поточний рахунок.

Розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов договору, як забезпечення виконання зобов`язання згідно пункту 1.1 розділу 1 договору становить 302 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20%- 50 333,33 грн.

Відповідно до акту звірення взаємних розрахунків за період: 01.01.2017 року - 20.07.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрміськбуд Холдинг» і ОСОБА_1 , остання сплатила 302 000,00 грн. за договором про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/5С-К906.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_3 , ЖК «Олімпійське містечко» не введено в експлуатацію та доказів зворотнього з боку відповідача суду надано не було.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року у справі №640/17011/19, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "СБ ЛТД", Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРМІСЬКБУДХОЛДИНГ", Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХЕНЕРГО" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме: будинку АДРЕСА_4 .

Зобов`язано Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме: будинку АДРЕСА_4 у зв`язку з неспроможністю забудовника продовжувати будівництво, без додаткового залучення коштів фізичних осіб, які вже виконали фінансові зобов`язання перед замовником будівництва та отримали квартири по акту прийому-передачі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою та апеляційною скаргою у загальному розмірі 8273,80 грн.( вісім тисяч двісті сімдесят три гривні 80 коп.)

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою та апеляційною скаргою у загальному розмірі 3457,80 грн. ( три тисячі чотириста п`ятдесят сім гривень 80 коп.).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про відшкодування моральної шкоди та стягуючи з Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10000 /десять тисяч/ гривень 00 копійок, суд першої інстанції посилався на те, що внаслідок бездіяльності відповідача, факт якої встановлений набравшим законної сили рішенням суду в адміністративній справі, відповідачем завдано позивачці моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях позивачки, яка мала справедливі сподівання очікувати від органу місцевої влади дієвих та в належний і якомога послідовніший спосіб вжиття вчасних заходів, визначених вищевказаним Законом та судовим рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі № 640/17011/19.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно з ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка зазначала що внаслідок бездіяльності відповідача вона почуває себе ошуканою, безпомічною, розчарованою в роботі органу місцевого самоврядування. Їй доводиться звертатись до численні органи державної влади для отримання роз`яснень щодо її прав та обов`язків відповідача. Вона постійно знаходиться в стресовому стані, що також відображається на психологічному стані членів її родини.

Як встановлено Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №640/17011/19, яка набрала законної сили, в даному випадку в межах спірних правовідносин мова йде саме про будівництво об`єкта - ЖК « Олімпійське містечко» із залученням коштів фізичних осіб у таке будівництво, а отже відповідач був зобов`язаний в межах наданих йому законами та Конституцією України повноважень здійснювати контроль за дотриманням договірних зобов`язань забудовниками - ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Укрміськбудхолдинг», за будівництвом та прийняттям в експлуатацію цього об`єкта будівництва і, оскільки у ході судового розгляду було підтверджено неспроможність забудовника продовжувати таке будівництво, організувати роботу, пов`язану із завершенням вказаного будівництва.

Проте, у даному випадку КМДА обмежилась лише листуванням з відповідними контролюючими органами, в тому числі й з позивачем, проведенням нарад, засідань, зустрічей, які, втім, не були ефективними і не призвели до реальних і юридично значимих наслідків, жодним чином не вирішили ситуацію із завершенням будівництва.

Також не змінною залишилась ситуація й після звернення позивача до КМДА з вимогою організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва вищеназваного житлового комплексу (багатоквартирного будинку).

На переконання суду, організація роботи, пов`язана із завершенням будівництва включає у себе розроблення планів, порядків та алгоритмів, встановлення обмежень та приписів, що спрямовані на вирішення проблемних питань та подолання кризової ситуації щодо даного об`єкта будівництва.

У постанові Шостого апеляційного адміністративного суду у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №640/17011/19 зазначено, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження вчинення останнім конкретних дій, спрямованих на вирішення порушеного позивачами питання.

Бездіяльність відповідача виникла внаслідок ігнорування визначених чинним законодавством власних повноважень міської ради.

Більш того, у відповідь на звернення позивача, відповідач повідомив позивача про відсутність механізму практичної реалізації законодавчо визначених норм у частині здійснення КМДА контролю за діяльністю приватних забудовників, а також про те, що чинна законодавча база не забезпечує повною мірою можливостей подолання негативних явищ у будівельній галузі.

З урахуванням наведених вище обставин судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає в утриманні від реалізації повноважень, спрямованих на організацію роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу ЖК «Деміївський квартал».

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі №640/17011/19 обставини щодо організації відповідачем роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, а саме: будинку АДРЕСА_2 не підлягають доказуванню у цій справі.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що Київською міською державною адміністрацією надавався алгоритм дій добудови житлових комплексів, що знаходиться на АДРЕСА_2 , зокрема, за участю комунального підприємства міста. Зазначений алгоритм дій попередньо пропонувався інвесторам житлового комплексу «Деміївський квартал», колегія суддів відхиляє, оскільки таким доводам вже було надано оцінку у справі №640/17011/19.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що відповідачем, вчиняються дії на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі №640/17011/19 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, так як ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано доказів того, що зазначені дії відповідача призвели до будь-якого конкретного результату в завершенні будівництва будинку, чи що був визначений і затверджений конкретний план дій щодо виконання покладених на відповідача судовим рішенням обов`язків.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04), у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п.119).

У пункті 71 вказаного рішення ЄСПЛ зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії», п.74).

Беручи до уваги наведені вище положення законодавства, практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку про те, що в Україні, як у правовій державі, де на конституційному рівні визнається і діє принцип верховенства права, не може бути неврегульованих правом суспільних відносин, а органи виконавчої влади, в тому числі місцеві, повинні вчасно, в належний і якомога послідовніший спосіб здійснювати свої повноваження на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, мають працювати над досягненням конкретних, вимірюваних цілей, тобто ефективно.

В той же час, встановлені законом повноваження не повинні сприйматись абстрактно, мати суто формальний, декларативний характер, а суб`єкти владних повноважень не можуть відмовлятись від виконання тих чи інших юридично значимих і обов`язкових до виконання дій лише тому, що вони не підкріплені чітко зафіксованою у законодавстві правовою процедурою їх реалізації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі №826/14682/16.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що внаслідок бездіяльності відповідача, факт якої встановлений рішенням суду в адміністративній справі №640/17011/19, відповідачем завдано позивачці моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях позивачки, яка мала справедливе сподівання очікувати від органу місцевої влади дієвих та в належний і якомога послідовніший спосіб вжиття вчасних заходів, визначених вищевказаним Законом та судовим рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в справі №640/17011/19.

Необхідність звернення до відповідача та суду за захистом порушеного права примушували позивачку порушити звичайний порядок організації свого життя та докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, як власника вкладених в об`єкт інвестування грошей і відновлення попереднього стану, тому колегія суддів вбачає наявність причинного зв`язку між винними діями відповідача і наслідками про які зазначала позивачка.

При визначенні розміру моральної шкоди в сумі 10 000 грн., суд першої інстанції вірно виходив з положень ст.23, 1167 ЦК України, при цьому урахував характер і обсяг страждань, яких зазнала позивачка та інші обставини, що відповідає роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди».

Позивачка не оскаржувала рішення суду у даній справі в частині визначення розміру грошової компенсації спричиненої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач взагалі не завдавав позивачці моральної шкоди, оскільки її права були порушені ТОВ «Укрміськбуд Холдінкг» колегія суддів відхиляє, оскільки позивачці завдана шкода саме бездіяльністю відповідача. При цьому протиправна бездіяльність встановлена судовим рішенням.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2022 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Харитонова Максима Сергійовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Харитонова Максима Сергійовича залишити без задоволення

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 травня 2023 року.

Головуючий: Судді: