Провадження № 2/761/1209/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Дем`янчук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Інвест Хаус», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Варава Роман Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не піддягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ІнвестХаус», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Варава Роман Сергійович про визнання виконавчого напису № 1949 від 24.06.2020 таким, що не підлягає виконанню.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 20.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»), в якості Кредитора, та ОСОБА_1 , в якості Позичальника, укладено Договір «Автопакет» № 253/11/23/2008-840 ID 834442 (далі - Договір), за яким Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 10 843,13 доларів США на придбання автотранспортного засобу.

Відповідно до п. 3.1. Договору, в якості забезпечення виконання Позичальником зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати відсотків та інших обов`язкових платежів, передбачених Договором, можливих штрафних санкцій, Позичальник передає в заставу Предмет застави - автомобіль марки Daewоо модель Lanos TF 69Y 2008 року випуску, який належить Заставодавцю на праві приватної власності. Відповідно до Заяви на видачу готівки №509 від 20.06.2008 року Банк передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10 843,13 доларів США, що було еквівалентом 52 616,29 грн. на проплату за Daewoo модель Lanos TF 69Y 2008 року випуску.

За отримані кошти ОСОБА_1 придбав автомобіль Daewoо модель Lanos TF 69Y 2008 року випуску у свою власність, що підтверджується Договором купівлі-продажу автомобіля № від 11.06. 2008 року та Актом прийому-передачі 21.06.2008 року.

Відповідно до п. 1.1.4 Договору, Банк надає Позичальнику кредит з терміном погашення до 20 червня 2013 року. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 14.12.2009 року, сторони узгодили суму необхідного мінімального суму платежу до 258 доларів США та повторно визначили кінцевий термін повернення Кредиту - 20 червня 2013 року (п. 1.1. додаткової угоди). Також цією додатковою угодою сторони визначили відстрочення сплати тіла кредиту з грудня 2009 року по листопад 2010 року. Відповідно до додаткової угоди №1 до Договору від 14 грудня 2009 року, позичальник зобов`язувався сплачувати платежі відповідно до графіку з кінцевим днем погашення 20.06.2013 року.

На виконання умов кредитного договору позивач застрахував транспортний засіб за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів НТ-09 № 2564 КВ 0201 від 20.10.2009 року.

Позивач вказує, що він виконував умови кредитного договору та вносив необхідні платежі до моменту введення тимчасової адміністрації ПАТ «Комерційний банк «Надра» та визнання його неплатоспроможним. Зазначає, що не усі квитанції та платіжні доручення у позичальника збереглись до сьогоднішнього дня через тривалий часовий інтервал. Разом з тим, відповідно до квитанцій, наявних у позивача, останній сплатив на користь ПАТ «КБ «НАДРА» суму в еквіваленті 3503,62 доларів США. Останній платіж по договору позивач здійснив 18.07.2011 року

Вказує, що у період існування кредитних договірних відносин між сторонами, Кредитор перебував у нестабільному фінансовому стані. Так, 10 лютого 2009 року постановою Національного банку України до Надра Банку було введено тимчасову адміністрацію терміном на 1 рік. 10 лютого 2010 року НБУ продовжив термін тимчасової адміністрації Надра Банку ще на 1 рік. 3 4 лютого 2011 року Надра Банк здійснює свою фінансову діяльність як акціонерне товариство публічного типу. У зв?язку з проведенням державної реєстрації статуту в новій редакції найменування ВАТ «Комерційний банк «Надра» змінено на ПАТ «Комерційний банк «Надра».

11 лютого 2011 року постановою Правління НБУ №38 було продовжено термін дії тимчасової адміністрації у Надра Банку на строк, необхідний для завершення капіталізації ВАТ КБ «Надра» з метою його фінансового оздоровлення, але не більше ніж до 12.08.2011.

05 лютого 2015 року Національний банк України визнав неплатоспроможним банк «Надра». Основна причина зарахування банку до категорії неплатоспроможних недокапіталізація банку відповідно до вимог стрес-тестування і не приведення діяльності у відповідність до вимог законодавства.

Звертає увагу суду на те, що увесь цей період супроводжувався зміною банківських рахунків, закриття відділень Банку та як наслідок утруднення виконання своїх зобов?язання Позичальником перед банком. Саме тому, платежі по договору припинились у 2011 році.

Пояснює, що 18 серпня 2020 року, керуючи транспортним засобом Daewoo модель Lanos TF 69Y 2008, що був предметом застави за кредитним договором, позивача було зупинено працівниками поліції, з метою огляду автомобіля та документів. Відразу ж позивачу було повідомлено, що автомобіль перебуває під арештом на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варавою Р. С. у рамках виконавчого провадження НОМЕР_2. На місце зупинки прибув приватний виконавець Варава Р. С., який здійснив вилучення автомобіля та подальшу його передачу на відповідальне зберігання. Позивачу було повідомлено, що автомобіль буде реалізовано з метою погашення заборгованості, яка виникла через невиконання умов кредитного договору «Автопакет» № 253/П1/23/2008-840 перед ПАТ «КБ «НАДРА». 03.09.2020 року Позивач прибув до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Р. С. з метою ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження.

Піл час ознайомлення позивач довідався, що на підставі Договору про відступлення прав вимоги №GL2N79275 266ПВ, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Хаус» придбало права вимоги за кредитним договором 253/11/23/2008-840 від 20.06.2008 р. у ПАТ «КБ «Надра» та відповідно вважає себе новим кредитором. 24.06.2020 року ТОВ «ФК «Інвест Хаус» звернулось до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т. В. з документами для вчинення виконавчого напису з метою стягнення заборгованості.

Позивач вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т. В. вчинено з грубим порушенням норм матеріального права та поза часовими межами можливості здійснення такої дії. Вказує, що нотаріусом також не дотримано критерію безумовної безспірності вчинення напису, а тому виконавчий напис не підлягає виконанню.

На думку позивача, незрозумілим та необґрунтованим жодним належним доказом період часу, за який стягується заборгованість з позивача з 02.03.2020 р. по 05.06.2020 р., про що вказано у виконавчому написі. Звертав увагу суду на те, що ні фактором, а ні нотаріусом, а ні приватним виконавцем не здійснювалось жодного повідомлення про вчинення примусових дій. Усі без виключення відповідачі не здійснили формальної перевірки даних позивача.

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу, які позивач понесе у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2020 року вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н. В.

Ухвалою суду від 22.09.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.12.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи, щодо вчинення виконавчого напису № 1949 від 24.06.2020 відносно ОСОБА_1 ; витребувано у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варава Романа Сергійовича належним чином завірену копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2 відносно ОСОБА_1 ; зобов`язано приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варава Романа Сергійовича надіслати копії витребуваних судом документів до Шевченківського районного суду міста Києва.

13.08.2021 представником позивача подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 24.06.2020 № 1949 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., оскільки невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.08.2021 матеріали заяви про забезпечення позову передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 16.08.2021 заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Григор`єва Ростислава Ігоровича про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Інвест Хаус», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Варава Роман Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не піддягає виконанню - задоволено. Зупинено стягнення за виконавчим написом від 24.06.2020 №1949 приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

17.06.2021 на виконання ухвали від 08.12.2020 на адресу суду від приватного виконавця Варави Р.С. надійшли належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2.

21.10.2021 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідач просив у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на позивача. При цьому відповідач зазначав, що станом на дату написання відзиву заборгованість позивача перед відповідачем є непогашеною, зобов`язання по виплаті кредитних коштів не виконані та не виконуються. Вказував, що приватному нотаріусу Личуку Т.В. ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» було надано документи, які підтверджують безспірність заборгованості згідно Переліку, а саме: оригінал договору №253/П/23/2008-840 від 20.06.2008 року, копію Договору факторингу, згідно з яким до ТОВ «ФК ІНВЕСТ ХАУС» перейшло право вимоги за Договором № 253/П/23 2008-840 від 20.06.2008 року, розрахунок заборгованості за Договором № 253/П/23/2008-840 від 20.06.2008 року, засвідчений стягувачем. Таким чином, вважає, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було порушено вимог чинного законодавства.

Твердження позивача, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки нотаріусом не було перевірено безспірності заборгованості та не було попередньо надіслано письмових повідомлень Позивачу про вчинення такого напису, відповідач вважає припущенням, яке не має належного правового обґрунтування.

Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідач, посилаючись на (п. 61 Постанови ВС від 24 жовтня 2019 року у справі No 905/1795/18), зазначав, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При цьому вказував на судову практику, згідно якої якщо явку представника в судовому засіданні суд не визнавав обов`язковою, адвокату не обов`язково було з`являтися до суду й брати участь у засіданні, адвокату не обов`язково забезпечувати явку повноважного представника сторони (адвоката) у судове засідання, оскільки адвокат не обмежений участю у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За таких обставин, відповідач переконаний, що у суду відсутні правові підстави щодо стягнення з відповідача суми витрат на професійну правову (правничу) допомогу з огляду на недоведеність понесення та наявності таких витрат (невідповідність критерію фактичного понесення таких витрат із предметом позову та нескладністю зазначеної справи).

26.01.2022 на адресу суду надійшла заява відповідача, якою він повідомляв суд про те, що відбулося відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "Форт". Відповідач вказував, що не заперечує щодо заміни відповідача у справі.

27.12.2022 на електронну адресу суду надійшла заява відповідача про визнання позову у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, у вказаній заяві відповідач просив на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачеві 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Також 27.12.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. У вказаному клопотанні відповідач вказував, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Звертає увагу суду на те, що у мережі Інтернет наявна велика кількість безкоштовних зразків позовних заяв про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 3 огляду на зазначені обставини, переконаний, що не вбачається, що в позивача була крайня необхідність звертатися за наданням правової допомоги. Також просив суд урахувати ту обставину, що позивач не звертався до відповідача із пропозицією мирного врегулювання спору, а також врахувати, що за позивачем наявна заборгованість за кредитним зобов`язанням перед відповідачем.

Крім того, відповідач просив урахувати поведінку відповідача у справі, який позов визнає та не здійснює будь-яких дій, направлених на витрачення додаткових ресурсів для постановлення рішення у справі, а також не вчиняє дій, направлених на затягування розгляду справи, чим сприяє пришвидшенню розгляду справи.

З огляду на все викладене вище вважає, що покладення судових витрат на Відповідача у розмірі, заявленому позивачем, є неправильним і несправедливим. Натомість, переконаний, що стягнення витрат можливе в обсязі 1000 гривень.

Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача, з огляду на визнання відповідачем позову, подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, позов визнав та просив проводити розгляд справи за відсутності представників відповідача.

Треті особи також про розгляд справи повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились, пояснень щодо позову відповідно до ч. 3 ст. 278 ЦК України не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи (постанов Верховного Суду у справі № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22) від 25 травня 2022 року).

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 24.06.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. було вчинено виконавчий напис № 1949 про звернення стягнення на користь ТОВ "ФК "Інвест Хаус" заборгованість, що виникла по Кредитному договору № 253/П/23/2008-840 від 20.06.2008, Договору про відступлення прав вимоги №GL2N79275_266ПВ, укладеного 02 березня 2020 року між ПАТ "КБ "Надра" та ТОВ "ФК "Інвест Хаус" з відповідними додатками, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 02 березня 2020 року по 05 червня 2020 року. Сума заборгованості складається з: суми заборгованості за кредитом - 271 359 грн 03 коп; суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 380 257 грн 63 коп; суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 380 257 грн 63 коп; суми заборгованості за штрафними санкціями - 0 грн 00 коп; суми плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 грн 00 коп.

Загальна сума заборгованості становить 651 916 грн 66 коп.

20.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання цього виконавчого напису.

20.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання цього виконавчого напису.

18.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання цього виконавчого напису.

18.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні НОМЕР_2 з примусового виконання цього виконавчого напису.

14.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. складено акт про проведені електронні торги у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання цього виконавчого напису.

14.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. винесено постанову про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні НОМЕР_2 з примусового виконання цього виконавчого напису.

14.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Р.С. винесено постанову про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні НОМЕР_2 з примусового виконання цього виконавчого напису стягувачу.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

За ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Так, відповідно до пункту 2 Переліку документів № 1172 (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості.

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін.

Як вбачається з преамбули оспорюваного виконавчого напису, останній вчинений 24.06.2020 приватним нотаріусом Личук Т.В. на підставі ст. 262 ЦКУ, ст. ст. 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Отже, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису редакція Переліку вже не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу кредитного договору.

У той же час, з огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення пункту 1 Переліку № 1172, який регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Тобто, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Кредитний договір №253/П/23/2008-840 від 20.06.2008 не є нотаріально посвідченим, а укладений у простій письмовій формі, відтак, такий договір не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За таких обставин, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, не врахував тієї обставини, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі, вже не чинні, а тому, повинен був відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження №12-5гс21), оскільки, у судовому порядку постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Укладений між первісним кредитором та позивачем кредитний договір, який був наданий приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

При цьому, в зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 визначено наступну правову позицію: «95. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Таким чином, з огляду на викладене, досліджуючи правові підстави вчиненого оскаржуваного виконавчого напису, який, зокрема, ґрунтувався на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів № 1172 в редакції від 29.06.1999, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису, адже, нотаріус позбавлений можливості вчиняти такі написи щодо правочину, який не був нотаріально посвідчений, що є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999.

Окрім вищенаведених норм чинного законодавства, що впорядковують питання можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу за наявності безспірності заборгованості, слід звернути увагу на інші умови, обов`язковість дотримання яких передбачена при вчиненні нотаріусами виконавчих написів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений п.п. 2.3 п.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

За умовами наведеного вище пункту 2 глави 16 Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Як окреслив у своїй постанові Верховний Суд від 27.08.2020 року у справі №554/6777/17, провадження № 61-19494св18: «У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому, врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Окрім того, в цій же постанові Верховний Суд зазначає, що «Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання».

Разом з тим, з огляду на зазначене, у матеріалах справи відсутні жодні повідомлення від кредитора про існування заборгованості та необхідності її погашення протягом встановленого відповідного строку або письмової вимоги про усунення порушень чи письмового повідомлення перед вчиненням виконавчого напису.

Таким чином, у разі відсутності жодних повідомлень від стягувача, на що, зокрема, вказував позивач, вказане свідчить про спірність боргу, оскільки, об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо її розміру або оспорити вимоги відповідача, а відтак, не мав можливості подати заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення такого виконавчого напису.

Таким чином, оскільки, нотаріус не переконався у виконанні вищезазначених дій відповідачем, не звернув увагу на відсутність цих документів, отже, не перевірив безспірність права вимоги відповідача до позивача, що свідчить про недотримання нотаріусом вимог п.п.2.3 п.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, а відтак, про спірність боргу.

Таким чином, встановлення наявності безспірної заборгованості, як того вимагає ст. 88 Закону України «Про нотаріат» можливе лише за наявності достовірної та повної інформації щодо суми заборгованості боржника.

Вищевикладені факти порушують рівність кредитора та боржника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним чином позицію сторони стягувача, як заінтересованої особи перед нотаріусом на шкоду законним інтересам боржника.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05.07.2017 у справі №6-887цс17, з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

Крім цього, Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Поряд з цим, суд бере до уваги положення ст. 88 Закону України Про нотаріат» та погоджується з доводами позивача про те, що трирічний термін на вчинення виконавчого напису після виникнення права вимоги закінчився, а тому, виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з пропущенням трирічного строку, встановлено ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст. ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак, їх задоволення, оскільки на момент вчинення нотаріальної дії у нотаріуса не було належних доказів безспірності заборгованості та у разі вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.

Окрім того, суд враховує, що відповідач визнав позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що додатково свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат у виді судового збору.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідач зазначав про необхідність розподілу судових витрат у порядку, передбаченому ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ч. 3 ст. 217 ЦПК України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, головуючим було оголошено про відкриття судового засідання у судовому засіданні 01 лютого 2022 року.

Натомість заява відповідача про визнання позову надійшла на адресу суду 27 грудня 2022 року, тобто після початку розгляду справи по суті, а відтак, положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України не підлягають застосуванню.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України.

За умовами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню підтверджений документально судовий збір у розмірі 1294 (одна тисяча двісті дев`яносто чотири) гривні 80 копійок, що складається з судового збору, сплаченого позивачем за подачу позову до суду - 840 грн 80 коп. та судового збору за подачу заяви про забезпечення позову - 454 грн.

Керуючись ст.ст. 2-5, 11-13, 141, 258, 259, 263, 268,352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Інвест Хаус», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Варава Роман Сергійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не піддягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1949, вчинений 24 червня 2020 року Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Інвест Хаус» заборгованості в сумі 651916,66 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Інвест Хаус» (, адреса: 79005, м. Львів, вул. М. Вороного, 2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1294 (одна тисяча двісті дев`яносто чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В. Сіромашенко