Справа № 545/2689/22
Провадження № 2/545/170/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.,

з участю секретаря Католик Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава матеріали цивільної справи за первісним позовом, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання права власності на транспортні засоби, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя, просила суд:

1. Здійснити поділ спільного сумісного майна колишнього подружжя шляхом виділення у особисту приватну власність ОСОБА_1 вантажного транспортного засобу КАМАЗ, модель 55111. 1991 р.в.. номер кузову ХТО НОМЕР_1 . д.н.з, НОМЕР_2 , а також зобов`язавши ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 11980 грн за її частку у спільному майні подружжя.

Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з позовом, про визнання права власності на транспортні засоби, просив суд:

1. Визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортні засоби NISSAN TEANA, VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 та КаМаЗ-55111, VIN НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

2. Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_6 на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_7 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач та його представник судовому засіданні, позовні вимоги зустрічного позову підтримали та просили їх задовольнити, проти первісного позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні.

Заслухавши учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку, що вимоги первісного та зустрічного позовів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що у період часу із 20.04.2007 по 09.12.2021 сторони по справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період шлюбних відносин подружжям ЗА СПІЛЬНІ КОШТИ придбано два транспортних засоби:

- NISSAN, модель TEANA , 2008 р.в. білого кольору, д.н.з. НОМЕР_8 , номер кузову НОМЕР_3 ;

- КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , зеленого кольору , номер кузову

НОМЕР_5 , право власності на вищевказані транспортні засоби зареєстровано за

відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію СХН 280073 від 15.05.2019 та НОМЕР_9 від 06.07.2018.

Також встановлено, що 09 грудня 2020 року шлюб ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано за рішенням Полтавського районного суду Полтавської області (справа № 545/2837/20).

Після розірвання шлюбу домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю між подружжям не досягнуто, та у позасудовому порядку не вирішено, що стало підставою для звернення до суду.

Суд не бере як доказ аналітичні довідки від 06.06.2022р, де визначено вартість ТЗ: КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 , складає 205 080 грн., а вартість NISSAN, модель TEANA, 2008 р.в. складає 229 040 грн., так як суб`єкт яких їх виготовив не попереджений про кримінальну відповідальність щодо правомірності визначення вартості майна.

Також встановлено, що ТЗ: NISSAN, модель TEANA, 2008 р.в. не може бути предметом спору та не підлягає поділу, оскільки був куплений та реалізований сім`єю ОСОБА_4 під час шлюбу, тобто був спільною сумісною власністю подружжя.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує y двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СK України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути транспортні засоби.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Beликoї пaлaти Bepxoвнoro Cyдy України від 21.11.2018 y cпpaвi N 372/504/17, постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі Nо 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного cyдy від 06.02.2018 y справі N235/9895/15-ц.

З наведених положень закону та судової практики слідує, що на автомобіль, який був придбаний в період шлюбу, діє презумпція спільності.

Відповідно до вимог частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором aбо законом.

Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є суспільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною першою ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами першою та другою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні pечі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх y своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому із подружжя.

Суд приходить до висновку, що ТЗ: КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 , який придбаний під час шлюбу є предметом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 , при цьому слід врахувати, що рухомий транспортний засіб не підлягає реальному розподілу, тому є необхідність у даних правовідносинах застосувати стягнення у виді компенсації частини від вартості неподільної речі, яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду па підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі: річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації- а своє право на частку в майні з отриманням компенсації па свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вар гості цієї частки.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що позивач за зустрічним позовом позбавлений можливості відновити своє порушене право на визнання права власності на частку у спільному сумісному рухомому майнові подружжя у загальному порядку, окрім судового.

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частина 3 даної норми зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них. продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакогіичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно- будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що визнання за ОСОБА_2 права власності на майно у виді ТЗ: КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 , виходячи з того, що таке майно зареєстроване за ним, ним користується, здійснює за допомогою ТЗ свою діяльність, при цьому на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути частини вартості ТЗ КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 , що на час придбання згідно договору купівлі-продажу ТЗ становила 25 000.00 грн.

За таких підстав, позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом та вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на ТЗ: КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 , а також на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути компенсацію вартості ТЗ: КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 12500 грн. та судові витрати.

В іншій частині вимог первісно та зустрічного позовів відмовити за недоведеністю.

Судові витрати підлягають розподілу пропорційного до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 61, 68-71 СК України, ст.ст. 319, 321, 355, 358, 365, 368, 372, 391 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов, ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_7 на користь ОСОБА_1 , НОМЕР_6 , компенсацію вартості ТЗ: КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі -12 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_7 на користь ОСОБА_1 , НОМЕР_6 , судові витрати у розмірі 1465.00 грн та 5000.00 грн витрати на правову допомогу.

В інші частині вимог ,відмовити.

Зустрічний позов, ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 право особистої власності на майно у виді ТЗ: КАМАЗ, модель 55111, 1991 р.в. д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_7 , витрати на правову допомогу у розмірі 5000.00 грн.

В інші частині вимог відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Полтавського районного суду

Полтавської області І.С. Кіндяк