Справа №295/4540/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцов Д.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Богунського районного суду м. Житомира надійшов указаний позов, в якому сторона позивача просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом недоотриману за життя батьком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року у справі №240/7091/19 за період з 17.07.2018 по 14.12.2021 року в сумі 355 663,35 грн. відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно долученого розрахунку заборгованості від 07.03.2023 року.

У статті 175 ЦПК України наведені вимоги щодо форми та змісту позовної заяви.

Частиною 2 ст. 175 ЦПК України визначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах.

Відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

У частині четвертій статті 131-2 Конституції України зазначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до частин першої, другої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Повноваження таких осіб відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Таким чином, у цивільному процесуальному законі передбачені випадки, у яких представником у суді, крім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Зокрема, це стосується представництва у справах, що виникають з трудових відносин, та у малозначних справах.

За змістом статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, щодо спадкування.

Встановлено, що спір між сторонами виник стосовно стягнення в порядку спадкування за заповітом недоотриманих за життя коштів, а тому виходячи з предмета позову справа не є малозначною.

У матеріалах справи міститься копія довіреності від 14 лютого 2022 року, за змістом якої ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_3 , зокрема, вести справу по оформленню спадкових прав, що залишилось після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , представляти інтереси і вести від імені позивача справи щодо спадщини в усіх установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, в тому числі в судах всіх інстанцій.

Також з матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана саме представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

Дана обставина підтверджується, серед іншого, підписом ОСОБА_3 у паспорті громадянина України на ім`я ОСОБА_3 , підписами ОСОБА_1 у паспорті громадянина України на ім`я ОСОБА_1 та довіреності. Крім того, суддею звернуто увагу, що судовий збір був сплачений у м. Овруч та позов з додатками був направлений з м. Овруч Житомирської області, тобто за місцем проживання представника, що слідує зі змісту позовної заяви, відомостей на фіскальному чеку та поштовому конверті (штампи, штрих-код).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У рішенні у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні ЄСПЛ «Молдавська проти України» від 14 травня 2019 року, заява № 43464/18, ЄСПЛ нагадав, що вимога про те, щоб апелянт був представлений кваліфікованим адвокатом перед судом касаційної інстанції, як, наприклад, вимога, що застосовується в даній справі, не може розглядатися як така, що суперечить статті 6 Конвенції. Ця вимога чітко сумісна з особливостями статусу Верховного Суду як вищого суду, що розглядає апеляційні питання, і це загальна риса правових систем у ряді держав-членів Ради Європи (див., наприклад, Sialkowska проти Польщі, № 8932/05, § 106, 22 березня 2007 року та Gillow проти Сполученого Королівства, 24 листопада 1986 року, § 69, Серія A № 109). Навіть більш широке обмеження вільного вибору захисника, що звужує його до ліцензованого адвоката перед усіма судами, само по собі не може підняти питання за статтею 6 Конвенції, оскільки для забезпечення ефективного захисту особи можуть вимагатися конкретні юридичні кваліфікації. Однак таке обмеження права заявника повинно мати достатню підставу у внутрішньому законодавстві, щоб уникнути свавілля.

У Єдиному реєстрі адвокатів України, доступ до якого в мережі Інтернет є відкритим, відсутні відомості про гр. ОСОБА_3 як адвоката.

Встановивши, що позовна заява подана представником позивача Аксьоновим А.Д., який не є адвокатом, суддя дійшов висновку про повернення позовної заяви на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України, оскільки заява підписана особою, яка не має права її підписувати.

Висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №320/2315/19.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 19, 175, 185, 274, 352-354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про стягнення заборгованості повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя