Справа № 203/2859/23
Провадження № 8/0203/4/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Шрамко Л.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2009 року у справі №2-411/09

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності на житловий будинок та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - П`ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, виділ в натурі 1/3 частини житлового будинку, усунення перешкод у користуванні 1/3 частиною житлового будинку шляхом зобов`язання ОСОБА_3 звільнити будинок, скасування реєстрації

ВСТАНОВИВ:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на положення ч.2 ст. 423 ЦПК України, а саме істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, звернулись до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2009 року у справі №2-411/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності на житловий будинок та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - П`ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, виділ в натурі 1/3 частини житлового будинку, усунення перешкод у користуванні 1/3 частиною житлового будинку шляхом зобов`язання ОСОБА_3 звільнити будинок, скасування реєстрації

Одночасно просять визнати причини пропуску строку на подачу вазаної заяви поважними та такими, що не залежали від волі заявників та поновити заявникам строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви зазначають, що вказаним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2009 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку, визнання права власності на житловий будинок - задоволено повністю; визнано договір купівлі - продажу майна, укладений 13.04.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у простій письмовій формі - дійсним; визнано за ОСОБА_3 право власності на будинок АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 165 грн.; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - П`ята Дніпропетровська (після зміни назви - Дніпровська) державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, виділ в натурі 1/3 частини житлового будинку, усунення перешкод у користуванні 1/3 частини житлового будинку шляхом зобов`язання ОСОБА_3 звільнити будинок, скасування реєстрації - відмовлено у повному обсязі.

Після ухвалення вищезазначеного рішення та набрання ним чинності (дата набрання чинності рішенням: 03 грудня 2009 року), їм, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стали відомі обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути їм відомі під час розгляду цієї справи.

14 квітня 1993 року між ОСОБА_9 та їхнім батьком ОСОБА_10 було укладено Договір купівлі - продажу житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 629 кв.м. Їх батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20 лютого 1995 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20 лютого 1995 року, запис №69, серія НОМЕР_1 , виданий відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська. Згідно зі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР (який діяв на час укладення шлюбу та придбання будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Тобто, спірний будинок був об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 їх батько ОСОБА_10 помер та на дату смерті їхнього батька, їм, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , було, відповідно 12 та 13 років, вони були неповнолітніми дітьми та не могли самостійно захистити свої права. Вони були постійно зареєстровані (прописані) в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця - їх батька ОСОБА_10 , що свідчить про те, що вони вступили у володіння спадковим майном, тобто вони прийняли спадщину.

Третя особа, що заявляла самостійні вимоги - ОСОБА_5 , у своїй позовній заяві зазначив наступне: «До моменту смерті їхнього батька у травні 2002 року, я разом із молодшими сестрами ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , проживали разом із ним в спірному будинку і тому вона вважає, що спадкове майно було прийнято ними в установленому законом порядку. До складу спадкового майна входить домоволодіння АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 629 кв.м. Домоволодіння складається із: дерев`яномазаного обкладеного цеглою житлового будинку А-1 жилою площею 17,6 м. кв., шл.бл. сарай Б., дощатий сарай Д., шл.бл. літня кухня Е,е, дощатого сараю Ж, уборної 3, огорожі та інших споруд № № 1-1.Інвентарізаційна оцінка домоволодіння на сьогоднішній день їй невідома....

Уклавши угоду про продаж домоволодіння, ОСОБА_4 порушила права своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які після смерті їхнього батька змушені проживати у родичів і не мають можливості користуватися спадковім домоволодінням.

У зв`язку з чим, угода, дійсність якої просить визнати суд ОСОБА_3 , не може бути визнана дійсною, а на підставі ч.2 ст.48 ЦК України, кожна сторона повинна повернути іншій стороні все отримане за угодою.

На підставі ст.529 ЦК України (1963 року), спадкоємцями після смерті їхнього батька є троє дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ., кожному з яких приходиться по 1/3 частині спадкового майна, яке складається із спірного домоволодіння».

В рішенні, яке вони просять переглянути за нововиявленими обставинами, серед підстав відмови ОСОБА_5 у задоволенні його позовних вимог, зокрема, зазначив: «Всі обставини суд розцінює, як недоведеність належними доказами ОСОБА_5 фактичного прийняття спадщини після смерті батька.На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_10 ще за життя мав намір продати свій згорівший будинок саме ОСОБА_3 , що він затвердив у своїй розписці, а вся подальша бездіяльність спадкоємців свідчить про те, що вони знали про намір ОСОБА_10 продати будинок, а отримавши за нього гроші від ОСОБА_3 , вже не вважали його спадщиною. І лише після того, як ніяким іншим шляхом, ніж судове рішення, ОСОБА_3 не змогла визнати за собою право власності на будинок, ОСОБА_5 подав до суду позов про визнання права власності в порядку спадкування».

На думку заявників, суд при розгляді справи не надав належної правової оцінки факту, що вони були спадкоємцями, до того ж малолітніми, жодним чином не дослідив та не перевірив, чи порушуються права малолітніх.

Заявники посилаються на те, що під час розгляду справи їх не залучали в якості відповідачів, однак власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 порушувало їхні майнові права як неповнолітніх спадкоємців.

Також, у зв`язку із тим, що порушувались майнові права неповнолітніх дітей - не було залучено до розгляду справи для службу у справах дітей (орган опіки та піклування), тобто, їхні права ніхто не захистив, а вони, в силу свого віку та часткової дієздатності (оскільки повна дієздатність настає з досягненням дитиною 18-річного віку) не могли знати про розгляд справи, не могли захистити свої майнові права.

На час смерті їхнього батька ОСОБА_10 він був розлучений з матір`ю заявників, от же остання не мала права на спадщину.

Оскільки спірний будинок був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, то спадкова маса складалася із 1/2 частини будинку. Їхній матері ОСОБА_4 належала також 1/2 частини будинку.

Оскільки вони з сестрою на час подачі позовної заяви ОСОБА_3 та розгляду справи, винесення рішення у справі прийняли спадщину, то задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі було неможливо, зокрема, з двох причин: 1)1/2 частина будинку не належала їхній матері ОСОБА_4 , а належала їм, неповнолітнім дітям 1/4 частина будинку ОСОБА_7 та 1/4 частина будинку ОСОБА_8 , тобто вони були співвласниками будинку, то ж вона не мала права її продавати; 2) Інша 1/2 частина будинку, яка належала їхній матері ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, не була виділена в натурі, тому ОСОБА_4 не мала права продавати свою частку будинку без згоди інших співвласників будинку, тобто їх - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

За таких обставин, на думку заявників, суд повинен був відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку, визнання права власності на житловий будинок.

Вони були неповнолітніми дітьми та не могли знати про розгляд цієї справи, про те, що їхні права порушуються, всі вказані обставити не були і не могли бути їм відомі під час розгляду цієї справи.

Коли вони подорослішали, то дізнались, що мають право на спадщину, та 21 червня 2019 року звернулися до П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявами щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 , однак отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 червня 2019 року. Підставою для відмови у видачі їм свідоцтв про право на спадщину, зокрема, вказано наступне: Нотаріусом зроблено запит до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, про надання інформації про реєстрацію права власності за ОСОБА_10 вказаного житлового будинку. 18.06.2019 року, довідкою №8797, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради повідомило, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі, за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності за гр. ОСОБА_10 , а також, що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься надана для проведення реєстрації копія рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.11.2009 року (справа №2-411/2009) яким за гр. ОСОБА_3 визнано право власності на вищевказане нерухоме майно, але реєстрація його станом на 31.12.2012 не проводилась.

Відповідно до Довідки №14/5-3839 від 06.06.2019 року, наданої відділом обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, відповідно до картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 20.12.1996 року до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Склад зареєстрованих на день смерті ОСОБА_10 (на 01.05.2002 року) становить 5 (п`ять) осіб, зокрема: 1. ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 27.01.1995 року по теперішній час; 2. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 25.03.1994 року по теперішній час.

Повний текст рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2009 року у цивільній справі №2-411/2009 вона, ОСОБА_2 , змогла отримати через свого представника - адвоката Бочкар Р.В. 28.04.2023 року, після ознайомлення із матеріалами справи, про що є відмітка у матеріалах справи. ОСОБА_1 отримала повний текст рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2009 року у цивільній справі №2-411/2009 від своєї сестри ОСОБА_2 30 квітня 2023 року.

Заявники посилаються на те, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Тридцятиденний строк на подачу заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами спливає 27 травня 2023 року, тому заяву подано із дотриманням строку, визначеного п.1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України.

Так як рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2009 року у цивільній справі №2-411/2009 стосується їхніх прав та обов`язків, порушує їхні майнові права як спадкоємців, вважають, що вони мають право на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Заявники зазначають, що вони не знали про наявність рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2009 року у цивільній справі №2-411/2009, тому не мали можливості подати заяву про перегляд рішення за ново виявленими обставинами протягом трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 423, п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставою для цього є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 424 ЦПК України строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

З поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять переглянути за нововиявленими обставинами рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2009 року, яке набрало законної сили 03 грудня 2009 року.

При цьому в заяві заявники підтверджують, що про вказане рішення суду їм стало відомо з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 1 червня 2019 року.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України"). Аналогічний висновок міститься в рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України".

Тобто, звернувшись до суду 26.05.2023р. із заявою про перегляд рішення суду від 23.11.2009 р. за нововиявленими обставинами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропустили трьохрічний строк, визначений п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України.

Відповідно до положень п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 № 4, визначений абзацом 1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України (в чинній редакції п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України) місячний строк для подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, є процесуальним і може бути поновлений за загальними правилами, встановленими ст. 73 ЦПК України (у чинній редакції ст. 127 ЦПК України). Встановлений абзацом 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України трирічний строк (у чинній редакції п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України) для подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України (в чинній редакції п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України), є присічним і поновленню не підлягає. Недодержання умови щодо цього строку є підставою для відмови у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку.

Тобто, зі змісту наведених вище положень чинного законодавства вбачається, що трирічний строк, визначений п. l ч. 2 ст. 424 ЦПК України, не є строком на подачу стороною заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а представляє собою строк реалізації стороною взагалі права на можливість втручання в остаточне судове рішення з метою виправлення допущеної помилки, а тому за своєю правовою природою встановлений даною нормою строк (3 роки) є преклюзивним (присічним) і не може бути поновлений, незалежно від причин його пропуску.

Таким чином, наслідком пропущення трьохрічного строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України, є відмова у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності пропуску цього строку.

Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 09 січня 2020 року у справі № 2-3923/11.

Враховуючи те, що заявниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропущено передбачений п. 1 ч. 2 ст. 424 ЦПК України трьохрічний строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, вказаний строк є преклюзивним (присічним) і не може бути поновлений, незалежно від причин його пропуску, суд вважає за необхідне відмовити у поновленні вказаного строку та у відкритті провадження за нововиявленими обставинами.

На підставі викладеного, керуючись статтями 260, 261, 353, 354, 423-425, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовити.

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2009 року у справі №2-411/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності на житловий будинок та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа - П`ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, виділ в натурі 1/3 частини житлового будинку, усунення перешкод у користуванні 1/3 частиною житлового будинку шляхом зобов`язання ОСОБА_3 звільнити будинок, скасування реєстрації.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.Л. Шрамко