Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 травня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі судді Бедьо В.І.,

при секретарі Пазяк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом в якому просила суд розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 27.06.1979 року виконкомом Невицької сільської ради Ужгородського району, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 за актовим записом № 02 та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., щомісячно, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вони за час перебування в шлюбі часто розходились, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя, спільне господарство не ведуть.

В судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила суд про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, був повідомлений належним чином шляхом оголошення на сайті Ужгородського міськрайонного суду.

Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити з наступних міркувань.

Як вбачається з позовної заяви подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають різні погляди на життя, важко розуміють один одного та спільне господарство не ведуть, внаслідок чого їх шлюбні відносини фактично припинилися.

Приписами ст.110СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно ст.112СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно дост.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу

Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, спільно не проживають, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим.

Наведене вище дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін.

Від шлюбу подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, як вбачається із змісту позовної заяви проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 .

За змістом ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. 2ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно дост. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положенням ч. 1ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

За правилами ч. 1ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України.

Беручи до уваги, що сторони не дійшли згоди щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, враховуючи бажання позивача, з якою проживає дитина, отримувати аліменти у вигляді частки від доходу відповідача, суд вважає за необхідне призначити стягнення Згідно з ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову з відповідача аліментів на користь позивача

Оскільки, з позовом позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 12.12.2022 року, то аліменти підлягають стягненню з цієї дати.

За приписами п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.24, 56, 105, 112, 180, 182, 183, 184, 185, 191 СК України, ст. ст.10,12,13,18,81,258,259,263-265,352,354,355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 27.06.1979 року виконкомом Невицької сільської ради Ужгородського району, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 за актовим записом № 02 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12.12.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 992,40 грн. .

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до цього суду протягом 30 днів з дня його проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.І. Бедьо