МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 945/1312/22
Провадження № 22-ц/812/585/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шаронової Н.О. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування позовних вимог, зазначала, що 14 грудня 2019 року між нею і ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстровано Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 14 грудня 2019 року актовий запис №763.

На даний час в провадження Миколаївського районного суду Миколаївської області знаходиться на розгляді позов ОСОБА_4 про розірвання цього шлюбу.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30 вересня 2020 року, актовий запис №877.

Дитина зареєстрована і проживає разом із матір`ю - позивачкою ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , повністю перебуває на її утриманні. Добровільної участі у забезпеченні дитини її батько ОСОБА_4 не приймає.

Відповідач офіційно працевлаштований та одержує постійний дохід, достатній для того, щоб надавати матеріальну допомогу своїй дитині, є працездатною людиною за віком та станом здоров`я, тому він спроможний працювати і платити аліменти на утримання дитини.

Позивачка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не має змоги працювати, оскільки постійно зайнята доглядом за малюком. Коштів, які вона отримує по догляду за дитиною не вистачає, у зв`язку із чим вона потребує матеріальної допомоги від чоловіка.

Відповідач ухиляється від добровільного утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, чим порушує її права, оскільки дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Посилаючись на ст. 75, 84-85, 180-185 СК України, просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 квітня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) ОСОБА_4 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 листопада 2022 року, до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Також стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив із того, що 14 грудня 2019 року сторони уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі у подружжя народилася дитина син ОСОБА_7 , батьками якого є сторони.

Дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ; копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ; копією довідки виконавчого комітету Ольшанської селищної ради Відділу Центр надання адміністративних послуг від 02 липня 2021 року про реєстрацію місця проживання позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копією довідки виконавчого комітету Ольшанської селищної ради Відділу Центр надання адміністративних послуг від 02 липня 2021 року про реєстрацію місця проживання позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5, 6, 12, 13).

Вказані обставини не спростовані відповідачем.

Проаналізувавши ст. 180, ч. ч. 1 - 3 ст. 181, 182, ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, суд вважав що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_4 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, а саме з 29 листопада 2022 року, та до досягнення дитиною повноліття є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Надані суду представником відповідача квитанції на підтвердження сум на утримання дитини суд відхилив, як докази, оскільки з даних квитанцій не вбачається, що отримувачем є саме позивачка.

Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Проте, будь - яких доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість надавати позивачці, передбачену статтею 84 СК України допомогу, позивачкою суду не надано. Тому суд відхилив доводи представника позивачки щодо спроможності відповідача сплачувати на користь позивачки аліменти на її утримання, оскільки такі доводи є припущенням представника позивачки.

З огляду на те, що позивачкою не надано доказів того, що відповідач може надавати позивачці, передбачену статтею 84 СК України допомогу, суд дійшов висновку, що вимога позивачки про стягнення аліментів на її утримання не підлягає задоволенню.

Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні з відповідача аліментів на утримання позивачки, ОСОБА_3 через свого представника звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, обставини, що мають значення для справи не були доведені стороною відповідача належними та допустимими доказами, проте суд першої інстанції визнав їх встановленими, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Апелянт вказує, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав належної правової оцінки письмовим доказам - квитанціям про регулярне перерахування грошових коштів відповідачем на користь позивачки за період з січня 2022 року по січень 2023 року на загальну суму 137 281 грн 54 коп., що здійснювалися в т. ч. і через міжнародні платіжні системі які обули подані представником відповідача - адвокатом Костенко С. О. та долучені до матеріалів справи 02.02.2023 року. Також не було надано оцінки поясненням представника відповідача, що були надані ним під час судового засідання 28.02.202 року, якими він підтвердив, що відповідач на даний час перебуває за кордоном в Республіці Польща, має постійну роботу та протягом грудня 2022 року - лютого 2023 року добровільно утримував дитину та дружину, надсилаючи позивачці гроші.

Також вважає, що судом не надано оцінки тим обставинам, що позивачка разом з дитиною постійно проживала та проживає по теперішній час на території Ольшанської сільської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області, яка до 09 березня 2023 року була включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. За таких умов, є зрозумілим, що позивачка знаходиться в значно гіршому матеріальному і безпековому становищі ніж відповідач, який постійно перебуває на території іншої держави та має постійний прибуток.

Будь - яких доказів того, що відповідач має незадовільний стан здоров`я, має інших утриманців або наявні інші об`єктивні обставини, які унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дружині в порядку ст. 84 СК України, суду надано не було, тому відмову у стягненні аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку вважає необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19.

Посилається, що суд не врахував роз`яснення, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що відповідач перебуває у скрутному майновому стані та не має можливості надавати матеріальну підтримку дружині до досягнення дитиною трирічного віку спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами (квитанціями про перерахування коштів) та поясненнями представника відповідача, наданими в судовому засіданні 28.02.2023 року.

Крім того, відповідач є особою працездатного віку, тобто фізично здоровою особою, а тому має можливість утримувати колишню дружину, шляхом сплати на її користь аліментів. Доказів протилежного стороною відповідача надано не було.

Також зауважує, що суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, має прагнути не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому розмір призначення аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

У зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною, якій менше трьох років позивачка не має змоги працювати і утримувати себе, тобто є тимчасово непрацездатною, проживає разом з батьками та потребує матеріальне допомоги.

Враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку справедливими, законними та такими, що мали бути задоволені судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Представник відповідача не визнав доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Так, задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджені матеріалами справи та відповідають вимогам закону, а тому підлягають задоволенню.

В той же час, суд вважав необґрунтованими та не підтвердженими матеріалами справи позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на її утримання через не надання позивачкою доказів спроможності відповідача надавати їй допомогу, передбачену ст. 84 СК України.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ніким із учасників процесу не оскаржено в установленому законом порядку.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Даний правовий висновок неодноразово повторювався в і постановах Верховного Суду.

Тому рішення суду в частині задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційним судом не переглядається взагалі.

Переглядаючи рішення в оскаржуваній частині, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини.

Так, згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, таке залишається і в разі розірвання шлюбу.

Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає особливість такого виду утримання, яка полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини, так як право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку виникає незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Доказами рівня майнового стану фізичної або юридичної особи можуть бути: наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність чи відсутність рухомого чи нерухомого майна, відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, довідка з Пенсійного фонду Україна, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач є особою працездатного віку, на даний час перебуває за кордоном в Республіці Польща, де має зі слів представника відповідача хоча і не постійну роботу. Проте отримані ним доходи надавали йому можливість здійснювати регулярне перерахування грошових коштів на користь позивачки за період з січня 2022 року по січень 2023 року на загальну суму 137 281 грн 54 коп., що здійснювалися в тому числі і через міжнародні платіжні системі, які були надані представником відповідача як доказ добровільного утримання сина та дружини та долучені до матеріалів справи 02.02.2023 року.

Представник позивачки не заперечує факт отримання зазначених коштів позивачкою, проте наполягає, що отримані кошти за своєю правовою суттю не є аліментами, а направлялися відповідачем для вирішення між сторонами питання розподілу майна подружжя.

Аналіз зазначених обставин, не зважаючи на правову природу отриманих позивачкою від відповідача коштів, свідчить про наявність у відповідача матеріальної можливості надавати позивачці допомогу, передбачену ч.2 ст. 84 СК України.

При цьому колегія суддів враховує і те, що матеріали справи не містять будь - яких доказів того, що відповідач має незадовільний стан здоров`я, має інших утриманців або наявні інші об`єктивні обставини, які унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дружині в порядку ст. 84 СК України.

Позивачка разом з дитиною постійно проживала та проживає по теперішній час на території Ольшанської сільської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області, яка до 09 березня 2023 року була включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Згідно довідки Одеського національного медичного університету № 07-31/410 від 22 червня 2023р. навчається на інтернатурі з 01 серпня 2022р. по теперішній час за фахом «Педіатрія» на кафедрі Педіатрії Одеського національного медичного університету на бюджетних умовах, денна форма навчання, термін закінчення навчального закладу 30 червня 2024р.

Враховуючи зазначені обставини, а також необхідність догляду за малолітньою дитиною, якій менше трьох років, позивачка не має змоги працювати і утримувати себе, тобто є тимчасово непрацездатною, проживає разом з батьками та потребує матеріальне допомоги.

Отже, оцінивши в сукупності надані докази, колегія суддів виходить з того, що позивачка відповідно до ст.84 СК України має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років, а відповідач може надавати таке утримання.

Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не надав та помилково дійшов висновку про те, що позивачка не надала належних доказів спроможності відповідача надавати їй допомогу, передбачену ст. 84 СК України. Тому рішення в частині вирішення цих позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення сином сторін трьох років.

Проте, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на її утримання, колегія суддів з урахуванням конкретних наведених вище обставин справи, в тому числі розміру аліментів, які відповідач повинен сплачувати на утримання малолітньої дитини, вважає, що виправданий дійсними потребами з урахуванням матеріального становища сторін, розмір аліментів має становити 1/8 частину заробітку(доходу) відповідача.

Аргументи представника відповідача про те, що відповідач не має можливості надавати позивачці допомогу через те, що має нерегулярний дохід, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вважає, що особа не може бути визнана неспроможною сплачувати аліменти, якщо вона, будучи працездатною, не працює чи працює нерегулярно.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом допущено неправильне застосування норм матеріального права наслідком чого стала невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення сином сторін трьох років у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 листопада 2022р. до досягнення сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 листопада 2022р. до досягнення сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року