Справа №295/751/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира:

у складі: головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

за участю секретаря с/з Карпішиної С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шестопалова В. щодо вирішення питання про примусове проникнення до житла, -

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шестопалов В. звернувся до суду з вказаним поданням, посилаючись на те, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №65963822 з примусового виконання виконавчого листа №295/751/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено на виконання до банківських установ. Також за боржником на праві власності зареєстровані транспортні засоби: автомобіль Opel Antara, н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_2 , а тому 19.07.2021 року державним виконавцем винесено постанову про розшук вищевказаного майна боржника. Крім цього, державним виконавцем здійснені неодноразові виходи за адресою: АДРЕСА_1 , проте жодного разу ніхто двері не відчинив, вищевказані транспортні засоби біля будинку не виявлені. На виклики державного виконавця боржник не з`являвся, про причини не виконання рішення не повідомив. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано нерухоме майно, а саме: земельна ділянка та 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Державний виконавець у поданні додатково повідомляє, що рішення частково виконується боржником, заборгованість по виконавчому листу становить 55 793,64 грн. та виконавчий збір в розмірі 5 634,00 грн. Тобто, за словами державного виконавця, у відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на нерухоме майно неможливе. У зв`язку з поданням ОСОБА_1 апеляційної скарги на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25.05.2021 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, а 24.06.2022 року, зважаючи на прийняття постанови Житомирським апеляційним судом від 11.05.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 198 859,34 грн., виконавче провадження було поновлено. Як далі слідує зі змісту подання, 29.05.2023 року на депозитний рахунок відділу виконавчої служби надійшли сплачені боржником кошти в сумі 3 000 грн., 16.06.2023 року надійшли кошти в сумі 65,69 грн., які перераховані стягувачу. Однак, враховуючи, що рішення суду залишається не виконаним, державний виконавець просить надати державним виконавцям Богунського ВДВС у місті Житомирі та іншим учасникам виконавчого провадження дозвіл на примусовий вхід до будинку АДРЕСА_1 .

У судове засідання державний виконавець не з`явився, просив проводити розгляд подання без його участі.

Суд, дослідивши подання, письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25.05.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 208 339,98 грн. та в дохід держави 2 083,39 грн. судового збору.

Постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шестопалова В.Ю. від 05.07.2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №295/751/21, виданого Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 208 339,98 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 11.05.2022 року заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25.05.2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 198 859,34 грн.

18.07.2022 року ОСОБА_1 добровільно сплачено 110 000 грн. до Богунського ВДВС у місті Житомирі в рахунок погашення заборгованості в межах виконавчого провадження №65963822, що підтверджується копією квитанції.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закону), передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 10 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилається на те, що рішення суду залишається не виконаним, отже наявні підстави для надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване.

Це вказує про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

При цьому примусове проникнення до житла боржника може бути застосоване лише в разі його належного повідомлення про необхідність надання доступу державному виконавцю до житла для встановлення майнового стану та після невиконання відповідної законної вимоги державного виконавця.

Крім цього, вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримав повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій, а також встановити обставини вчинення перешкод у проведенні виконавчих дій. Виконавець може звертатись до суду з поданням про примусове проникнення до володіння особи лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань під час примусового виконання рішення суду.

На переконання суду, державним виконавцем у даній справі до подання не надано жодного доказу того, що боржник отримав хоча б один виклик до виконавця чи відмовився від його отримання, тобто не доведено існування підстав для подальшого обмеження прав боржника у спосіб забезпечення примусового проникнення державного виконавця до житла.

Зокрема, доказів належного та завчасного повідомлення боржника про виклик до державного виконавця матеріали справи не містять, отже державним виконавцем не доведено необхідності забезпечення примусового проникнення до будинку АДРЕСА_1 .

Окрім того, суд звертає увагу на те, що матеріали виконавчого провадження, долученого до подання державного виконавця, не містять акту про не допуск ОСОБА_1 державного виконавця до будинку АДРЕСА_1 .

Суд додатково звертає увагу на те, що згідно пункту 8 розділу I «Загальні положення» Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5(зі змінами), акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акту складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного чи приватного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19.

Враховуючи, що в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник ОСОБА_1 був обізнаний про необхідність проведення відповідних виконавчих дій, свідомо перешкоджав вільному доступу державному виконавцю до свого володіння, умисно створював перешкоди по проведенню виконавчих дій державним виконавцем, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, яке є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій, і може застосовуватися лише у тих обставинах, коли державний виконавець фактично вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

За наведених обставин суд вважає, що вжиття такого виключного засобу забезпечення виконання судового рішення як примусове проникнення до володіння боржника, є необґрунтованим.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 30, 129-1 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя Д.В. Кузнєцов