У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2023 Справа №607/12949/23

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк Василь Михайлович, розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Відділ державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання права власності на транспортний засіб, -

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання права власності на транспортний засіб.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони розпорядження та відчуження у будь-який спосіб (здійснення перереєстрації) транспортного засобу марки Renault, модель Megane Scenic, 2004 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , що зареєстрований за ОСОБА_2 .

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що предметом позову є визнання права власності на транспортний засіб марки Renault, модель Megane Scenic, 2004 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 . Вказує, що враховуючи те, що власником транспортного засобу на даний час є відповідач, існує ймовірність того, що право власності на вказаний автомобіль дасть йому чи уповноваженим органам змогу в будь-який час вільно розпоряджатися даним майном. У зв`язку з цим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову позивача. З цих підстав просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає вимогам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, розглянувши заяву та долучені документи, приходить до наступних висновків.

Згідно із статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Так, ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст.150 ЦПК України, видом забезпечення позову, серед іншого, визначено накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії. При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Пункт 6 передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

З наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань позивача вбачається, що предмет позову по даній справі є визнання права власності на транспортний засіб марки Renault, модель Megane Scenic, 2004 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_1 .

Позивач посилається на те, що з моменту підписання договору купівлі-продажу з ПП «БУКАВТОХІТ», який реалізовував транспортний засіб на підставі договору комісії, укладеного з ОСОБА_2 , до нього перейшло право власності на транспортний засіб, незважаючи на те, що він не провів державної реєстрації свого права власності. При цьому, після купівлі транспортного засобу, спірний автомобіль було вилучено у позивача через наявність відкритих виконавчих проваджень щодо попереднього власника, в межах яких на транспортний засіб було накладено арешт.

Разом з тим, суд вважає недоведеним той факт, що невжиття заходів забезпечення позову зможе ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду по справі, оскільки як встановлено з позовної заяви, з заяви про забезпечення позову та доданих до них матеріалів, на даний на транспортний засіб вже накладено арешт в межах виконавчих проваджень, у яких боржником є відповідач. У зв`язку з цим загроза відчуження автомобіля з боку відповідача відсутня.

Щодо посилання заявника на ймовірність відчуження автомобіля уповноваженим органом, суд виходить з наступного.

Так, згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , власником транспортного засобу марки Renault, модель Megane Scenic, 2004 року випуску є ОСОБА_2 .

Фактично заявник просить вжити заходи забезпечення позову, які можуть перешкодити виконанню судового рішення, яке набрало законної сили, у іншій справі з приводу іншого спору, де відповідач є боржником, та в межах виконавчого провадження з виконання якого на спірний автомобіль накладено арешт. Це виходить за межі мети забезпечення позову, яка полягає у вжитті судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення у випадку задоволення заявлених позовних вимог саме у даній справі.

Верховним Судом у Постанові від 03 квітня 2019 року у справі №211/129/18-ц сформульовано правову позицію, згідно з якої суд не може заборонити державному виконавцеві вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення. Вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Враховуючи викладене, суд доходить переконання, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки не обґрунтована заявником у контексті необхідності застосування таких заходів, їх співмірності та відповідності до заявлених позовних вимог, та не надано доказів, що невжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 149-154, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Відділ державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання права власності на транспортний засіб відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. М. Позняк