Справа № 487/4169/22
Провадження № 2/487/934/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2023 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Ященко В.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Бараненка Дмитра Володимировича про вжиття заходів забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 17.09.2021 у розмірі 285168 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що 17.09.2021 позивач передала в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 7800 доларів США, про що була в той же день складена розписка, строк повернення коштів до 20.09.2022, проте до теперішнього часу борг відповідачем не повернуто.

Ухвалою від 28.12.2022 відкрите провадження у справі.

10.04.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Бараненко Д.В. звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль Subaru Tribeca, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 та заборонити ОСОБА_2 здійснювати дії щодо відчуження вказаного автомобіля та здійснювати дії, що можуть привести до втрати права власності у будь-якій спосіб, у тому числі шляхом внесення у статутний капітал юридичних осіб, передачу в заставу, оренду тощо.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову зазначив, що ухвалою сужу від 04.01.2023 накладено арешт на частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 . Згідно відомостей Регіонального сервісного центра ГСЦ МВС в Миколаївській області на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль Subaru Tribeca, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 . Згідно договору купівлі-продажу вартість автомобіля складає 280400 грн., що становить 7669 доларів США. Вартість частки квартири на яку накладено арешт значно менше ніж сума позики, тому є доцільним накласти арешт на автомобіль, оскільки його вартість є співмірною із сумою боргу. Також зазначив, що є достатньо причин вважати, що відповідач продасть належний йому автомобіль, оскільки відповідач висловлювався знайомим, що не збирається повертати борг позивачу, а навпаки збирається продати все своє майно, проте вказане забезпечення позову надасть можливість забезпечити належне виконання рішення суду.

Вивчивши заяву та надані до неї матеріали, приходжу до наступного:

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1 та 2 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 Постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому принцип співмірності при забезпеченні позову вимагає визначення того майна, на яке має бути накладене обмеження, вартість якого має забезпечити виконання судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 17.09.2021 у розмірі 285168 грн.

Отже, між сторонами реально існує спір про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою суду від 04.01.2023, за заявою представника позивача, накладено арешт на частку квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Представник позивача звернувся до суду із даною заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль Subaru Tribeca, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , із забороною здійснювати дії щодо відчуження вказаного автомобіля, зокрема дій які можуть привести до втрати права власності у будь-якій спосіб, у тому числі шляхом внесення у статутний капітал юридичних осіб, передачу в заставу, оренду тощо, посилаючись на те, що вартість частки квартири, яка належить відповідачу та накладено арешт з метою забезпечення позову, є значно меншою ніж сума позики. В той же час вартість автомобіля Subaru Tribeca, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , яка згідно договору купівлі-продажу становить 280400 грн., що є співмірною із сумою боргу. Також зазначив, що відповідач висловлювався, що не збирається повертати борг позивачу, тому є вірогідність продажу ним автомобіля.

Так, заходи забезпечення позову можуть бути вжиті лише в межах предмета позову.

Проте, заявник не надав належних доказів на підтвердження вартості транспортного засобу та частки квартири, на яку вже накладено арешт, вартість автомобіля визначив виходячи із договору купівлі-продажу від 2021 року та стверджував, що вартість частки квартири, на яку вже судом накладено арешт з метою забезпечення позову, є значно меншою ніж сума позики, без підтвердження цього будь-якими доказами.

Отже, накладення арешту на квартиру та на автомобіль, вартість яких не відома, може значно перевищувати ціну позову, тому обмежує суд можливості оцінити співмірність заявлених заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Суд також вважає необґрунтованими доводи заявника щодо можливого продажу автомобіля відповідачем до прийняття рішення у справі, оскільки жодних належних та допустимих доказів продажу автомобіля не надав, що також позбавляє суд вжиті заходи забезпечення позову у виді заборони відчуження відповідачем автомобіля.

Крім того, заявник, вважаючи, що саме накладення арешту на автомобіль, вартість якого, на його думку, є співмірною із сумою боргу за договором позики, не скористувався правом звернення до суду із заявою, передбаченого ст. 156 ЦПК України,обґрунтувавши таку необхідність.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Бараненка Дмитра Володимировича про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М. Афоніна