Справа № 275/270/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Миколайчука П.В.,

із секретарем судового засідання Довгаленко О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення часток земельних ділянок,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просив виділити у натурі по 1/2 частини земельних ділянок кадастровий номер :01:001:1049 та кадастровий номер :01:001:1050.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами було зареєстровано шлюб 29.07.2011 в виконавчому комітеті Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області. За час шлюбу ними було придбано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 . А також земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 - площею 0.2500 га кадастровий номер :01:001:104 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 0,2167 га :01:001:1050 цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.10.2020 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу, в добровільному порядку сторони не досягли згоди щодо поділу між ними житлового будинку та господарських будівель. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.10.2022 було затверджено мирову угоду про виділення майна в натурі, а саме: за кожним з подружжя відповідних часток житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 . Після того, як між ними було укладено мирову угоду щодо виділення житлового будинку з надвірними будівлями сторони за домовленістю звернулися до виробника по питанню поділу земельної ділянки. Було замовлено відповідну технічну документація по поділу земельної ділянки. З часом відповідач відмовилася від вирішення питання поділу земельної ділянки добровільно. Вирішити питання про розподіл земельних ділянок, які знаходиться за адресою АДРЕСА_1 сторони добровільно не можуть, так як відповідач не бажає вирішувати вказане питання.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.03.2023 в даній справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду Брусилівського районного суду Житомирської області від 08.05.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Вказав, що в шлюбі з відповідачкою вона приватизувала дві ділянки під будинком, він давав на це згоду. Після поділу будинку він має право на половину обох ділянок, тому просив виділити його частину. Від проведення експертизи відмовився, так як існує один варіант поділу ділянок, тому потреби в експертизі не бачить.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, вказала, що ділянки приватизувала в шлюбі, нині вони є її власністю, поділ ділянки під будинком вважає можливим, але там є кілька варіантів, просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який, рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.10.2020, було розірвано.

Згідно ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.10.2022 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення майна в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на утримання та збереження спільного майна, було затверджено мирову угоду за якою кожному з подружжя виділено відповідну частину будинку за адресою АДРЕСА_1 , зокрема позивачу 47/100 його частини. (а.с. 3-4).

Згідно з додатком 7 до висновку № 423/07-2022 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 розподілений відповідно до запропонованої схеми (а.с. 5).

Згідно Договору купівлі-продажу від 20.08.2014 № 2-572, ОСОБА_2 придбала у власність ідеальну частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Технічний паспорт на садибний/індивідуальний/житловий будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 виготовлений на ОСОБА_1 , земельні ділянки кадастровий номер :01:001:1049 та кадастровий номер :01:001:1050, за вказаною адресою належать ОСОБА_2 (а.с. 9-12).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 325980605 від 16.03.2023 земельна ділянка кадастровий номер :01:001:1049, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 (а.с. 13).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 325980818 від 16.03.2023 земельна ділянка кадастровий номер :01:001:1050, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 (а.с. 14).

Клопотань про витребування інших доказів суду не заявляло.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 13 ЦПК України учасник справи, на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, а суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В ходу судового розгляду встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:1049 та :01:001:1050 були набуті відповідачкою ОСОБА_2 за час шлюбу з ОСОБА_1 шляхом їх приватизації на підстав рішення Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області від 01.10.2016.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з положеннями частини першої статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

За таких обставин, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:1049 та :01:001:1050 є особистою власністю відповідачки ОСОБА_2 , право власності на обидві із них чи на їх частини за позивачем не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2019 року по справі №199/2099/17 провадження № 61-35533св18.

Суд приходить до висновку, що в зв`язку з набуттям права власності на частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 у позивача дійсно виникло право на відповідну частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1049, на якій цей будинок знаходиться.

Водночас, згідно положень ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами, а згідно ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Вбачається, що для визначення конкретної частини земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:001:1049, яка підлягає виділу позивачу, необхідним є визначення її конкретних меж, площі, варіантів розташування відповідно до частини набутої позивачем нерухомості, яка розташована на ній. Вказане передбачає застосування спеціальних знань та, вочевидь, проведення земельно-технічної експертизи.

Водночас, в ході підготовчого провадження та в судовому розгляді позивач, незважаючи на роз`яснення суду, відмовився від клопотання про проведення експертизи, вказуючи на єдино можливий варіант виділення ділянки. Відповідачка також не просила проводити експертизу.

Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи позицію позивача та враховуючи принципи змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виділу часток земельних ділянок позивачу є такими, що не можуть бути задоволені в зв`язку з ненаданням суду доказів (висновку експерта, експертного дослідження тощо) щодо технічної можливості та варіантів виділення відповідної частики земельної ділянки.

Крім того, самостійною підставою для відмови в позові стосовно виділу частик земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1050 є те, що виникнення права власності на її частину за позивачем жодним чином не доведено, як не було заявлено і позовної вимоги про визнання такого.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю.

На підставі ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Заяв про розподіл інших судових витрат до суду не надійшло.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 364, 368, 370 ЦК України, ст.ст. 79, 120 ЗК України, ст. 60, 63 СК України, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 16, 76, 77, 81, 89 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення часток земельних ділянок відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складене судом 31.05.2023.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: ., адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя П.В. Миколайчук