КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4990/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Служби безпеки України на рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Позов обґрунтований тим, що 19 червня 2015 року вироком Подільського районного суду м. Києва позивача визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Вирок набрав законної сили 19 червня 2015 року.

У результаті кримінального переслідування до нього протягом тривалого часу застосовувалися запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою та застави, у тому числі за кордоном, його притягнуто до кримінальної відповідальності, тому його правам та законним інтересам завдано майнової та моральної шкоди, яку він просить стягнути з держави.

Будучи підприємцем, протягом тривалого перебування під вартою, втратив можливість управляти своїм бізнесом та значну частку своїх доходів.

Просив стягнути на його користь 960 996 грн на відшкодування втрати доходу, 378 750 грн - витрат на професійну правничу допомогу, 100 000 000 грн - моральної шкоди.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошовий дохід, який він втратив внаслідок незаконних дій, у розмірі 960 996 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 378 750 грн, у відшкодування моральної шкоди - 3 000 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Державна казначейська служба України, Служба безпеки України, ОСОБА_1 , звернулись із апеляційними скаргами, в яких посилаються на те, що місцевий суд невірно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення помилкового рішення суду.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду в частині незадоволених позовних вимог та вважає, що моральна шкода підлягає стягненню у визначеному ним розмірі.

Вказує, що розмір моральної шкоди, заподіяної йому незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, є значно вищим визначеного судом.

Зауважує, що необхідно враховувати спричинене вказаними діями приниження його честі та гідності, престижу та ділової репутації, погіршення здоров`я, порушення права власності в зв`язку з арештом його майна, порушення нормальних життєвих зв`язків.

Уповноважена особа Служби Безпеки України в апеляційній скарзі вказує, що жодних норм законодавства при здійсненні досудового розслідування СБУ порушено не було, а відтак вважає, що стягнення моральної та матеріальної шкоди на корить позивача є необґрунтованим.

Крім того, вказує, що з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити розмір витрат на правову допомогу надану позивачу адвокатом в кримінальній справі, а відтак витрати за надання юридичної допомоги стягнені на користь ОСОБА_1 є недоведеними.

Представник Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі вказує, що місцевий суд не навів жодного розрахунку розміру стягненої моральної шкоди, а тому висновки щодо її стягнення є необґрунтованими, а також вважає неналежними докази, надані на підтвердження витрат на надання правової допомоги в ході розгляду кримінальної справи.

Представник Міністерства внутрішніх справ у відзиві на апеляційні скарги доводи позивача не визнає, вважає висновки місцевого суду в частині задоволених позовних вимог необґрунтованими, а тому погоджується з позицією, викладеною в апеляційній скарзі Служби Безпеки України.

Представник Офісу Генерального прокурора у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 з її доводами не погоджується, зазначає, що позивач перебував під слідством 28 місяців та відповідно до норм законодавства розмір моральної шкоди має бути визначений в сумі 133 814 грн, попри зазначене вважає підстави для її стягнення відсутні, оскільки ОСОБА_1 перебував під вартою на законних підставах.

Крім того, зауважує, що причиною тривалого досудового розслідування являлось ухилення позивача від слідства, зокрема його виїзд за межі України.

Також вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 суми втраченого доходу, оскільки останній такого права не набув, так як кримінальне покарання не відбував та відповідно рішення щодо відсторонення ОСОБА_1 від займаної роботи не приймалися.

Крім того, зауважує на відсутності належних доказів в матеріалах справи на підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат правову допомогу в межах кримінальної справи у визначеному розмірі.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Служби безпеки України задоволено частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено, зменшено її розмір та визначено її в сумі 242 000 грн.

В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Компенсовано Державній казначейській службі України та Службі безпеки України сплачений судовий збір в розмірі 13 077,56 грн кожному за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнуто з Офісу Генерального Прокурора та Міністерства внутрішніх справ України в дохід держави судовий збір в розмірі 137,44 грн з кожного.

В подальшому, постановою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року касаційні скарги ОСОБА_1 , подану адвокатом Тищенком О.О., Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України задоволено частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року в частині позовних вимог про відшкодування сум, сплачених позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги залишено без змін.

Постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди змінено, шляхом збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_1 з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а саме з 242 000 грн до 326 400 грн.

Постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року в частині позовних вимог про стягнення суми втраченого доходу скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник Служби Безпеки України Сучкова А.М. при новому апеляційному розгляді справи підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, поданій СБУ та ДКС України, та просила її задовольнити, рішення суду в частині вирішення спору щодо стягнення з Держави на користь позивача суми втраченого доходу скасувати та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

При новому апеляційному розгляді справи представник Офісу Генерального прокурора Дикий О.В. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі Державної казначейської служби України та СБУ на рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Держави на його користь суму втраченого заробітку в розмірі розмірі 960 996 грн, та вважає, що вказана сума позивачем не доведена належними та допустимими доказами, та неправильно вирахувана судом першої інстанції на що звернув увагу і Верховний Суд, скасовуючи постанову апеляційного суду 02 лютого 2021 року. Не дивлячись на те, що таких доказів у справі не було подано позивачем при зверненні до суду із позовом, не надав таких уточнюючих письмових доказів позивач і на пропозицію апеляційного суду на виконання постанови Верховного Суду, тому вважає, що позивачем не доведена вказана позовна вимога належними та допустимими доказами, а тому просив відмовити у задоволені вказаної позовної вимоги, скасувавши рішення місцевого суду в цій частині.

Представники МВС України Старостенко О.О. та Щепанський А.М. при новому апеляційному розгляді справи підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, поданій СБУ та ДКС України, та просили її задовольнити, рішення суду в частині вирішення спору щодо стягнення з Держави на користь позивача суми втраченого доходу скасувати та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав та мотивів, викладених в апеляційних скаргах.

Представник позивача у справі ОСОБА_1 , адвокат Тищенко О.О. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційних скаргах, поданих представниками СБУ та ДКС України, та просив залишити їх без задоволення, оскільки доводи, на які посилаються апелянти, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його в оскаржуваній частині без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 08 червня 2011 року старший слідчий в ОВС 4 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБУ Кучерук В.С. виніс постанову про притягнення позивача як обвинуваченого у кримінальній справі № 544, порушеній згідно з частиною четвертою статі 190 КК України.

23 січня 2012 року постановою старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління Головного слідчого управління СБУ Кучерука В. С. позивача оголошено в розшук.

22 лютого 2012 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва позивачу обрано запобіжний захід - взяття під варту.

29 липня 2012 року позивача затримано на території Республіки Хорватії, а 17 вересня 2013 року передано українським правоохоронним органам, що підтверджується листом ГПУ від 27 травня 2016 року. Протягом цього часу позивач перебував під екстрадиційним арештом.

19 вересня 2013 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва позивачу змінено запобіжний захід з тримання під вартою на заставу.

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року у справі № 758/15476/13-к позивача визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року залишено без змін, у зв`язку з чим вирок набрав законної сили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2016 року повернуто касаційну скаргу прокурора на вирок Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з Держави Україна втраченого заробітку у зв`язку з неправомірними діями правоохоронних органів в особі слідчих та прокурорів, суд мотивував своє рішення тим, що пунктами 8, 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним Наказом № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України передбачено, що згідно з частиною 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється: 1) для робітників і службовців - у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 05.05.95 року № 348; 2) для членів кооперативу, колгоспу - в порядку, передбаченому в положенні про оплату праці в даному кооперативі, колгоспі. У тому разі, коли такий порядок не встановлено, середньомісячний заробіток обчислюється шляхом поділу на 12 суми річного доходу, який сплачено кооперативом, колгоспом за обсяг виконаних робіт і кінцеві результати праці в попередньому господарському році; 3) для інших громадян, які не відносяться до категорії робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу за попередній рік. У даному випадку йдеться про доходи осіб вільних професій (художників, письменників тощо); осіб, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сфері кустарно-ремісничих промислів сільського господарства, побутового обслуговування населення та іншими видами діяльності, основаними виключно на особистій праці цих осіб, членів їх сімей; а також стипендії, що виплачуються в період навчання у вищих і середніх спеціальних учбових закладах, училищах і на курсах.

На підтвердження доходів позивачем було надано звіт суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за 4 квартал 2011 року, відповідно до якого його дохід за вказаний період склав 350 000 гривень (т. 1, а.с. 62), податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 3 квартали 2012 року, відповідно до якої його дохід за вказаний період склав 500 000 гривень (т. 1, а.с. 63-64).

Відтак, суд першої інстанції визначив, що середньомісячний заробіток позивача за вказаний період склав 850 000 гривень, або 70 833,33 гривні за місяць. Враховуючи строк перебування під екстрадиційним арештом та під вартою (з 29.07.2012 по 19.09.2013 року - 417 днів або 13 місяців і 27 днів), розмір втрачених позивачем доходів становить 70 833,33*13+70 833,33*27/30=984 583,33 гривні.

Разом із тим, суд виснував, що позивачем заявлено до стягнення меншу суму - 960 996 грн ніж вищевказаний розрахунок, тому керуючись принципом диспозитивності, суд задовольнив позовні вимоги в межах суми позову та стягнув 960 996 грн гривень грошового доходу, який позивач втратив внаслідок незаконних дій, які полягали у незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про повне задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації втраченого доходу не відповідає з огляду на наступне.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Пунктом 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, передбачено, що згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Пунктом 9 вищевказаного «Порядку..» визначено, що середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється:

1) для робітників і службовців - у порядку, передбаченому

постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та від 05.05.95 р. №348 "Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої

заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів

України від 8 лютого 1995 р. № 100»;

2) для членів кооперативу, колгоспу - в порядку, передбаченому в положенні про оплату праці в даному кооперативі, колгоспі. У тому разі, коли такий порядок не встановлено, середньомісячний заробіток обчислюється шляхом поділу на 12 суми річного доходу, який сплачено кооперативом, колгоспом за обсяг виконаних робіт і кінцеві результати праці в попередньому

господарському році;

3) для інших громадян, які не відносяться до категорії

робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу

за попередній рік. У даному випадку йдеться про доходи осіб вільних професій (художників, письменників тощо); осіб, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сфері кустарно-ремісничих промислів сільського господарства, побутового обслуговування населення та іншими видами діяльності, основаними виключно на особистій праці цих осіб, членів їх сімей; а також стипендії, що виплачуються в період навчання у вищих і середніх

спеціальних учбових закладах, училищах і на курсах.

Перевіряючи доводи, викладені в апеляційних скаргах щодо відповідності висновку суду першої інстанції вище вказаним нормам матеріального права колегія суддів вважає дані доводи частково обґрунтованими виходячи з наступного.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач у справі був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, щодо нього застосовувалися заходи процесуального примусу, зокрема позивач був затриманий та підданий екстрадиційному арешту, перебував під вартою, йому пред`являлося обвинувачення.

Разом із тим, вироком Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року позивача визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року залишено без змін, у зв`язку з чим вирок набрав законної сили. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2016 року повернуто касаційну скаргу прокурора на вирок Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року. Таким чином позивач має право на відшкодування йому шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 1176 ЦК України та статтями 1, 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зокрема відшкодування втраченого заробітку за час відсторонення його від роботи ( час перебування під вартою, та екстрадиційним арештом), тобто з 29.07.2012 по 19.09.2013 року - 417 днів або 13 місяців і 27 днів, що правильно встановлено судом першої інстанції, оскільки в цей період позивач був позбавлений можливості займатися індивідуальною підприємницькою діяльністю та відповідно отримувати в цей період дохід.

Суд першої інстанції, визначаючи вказаний розмір втраченого доходу взяв до уваги надані позивачем: звіт суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за 4 квартал 2011 року, відповідно до якого його дохід за вказаний період склав 350 000 гривень (т. 1, а.с. 62), податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 3 квартали 2012 року, відповідно до якої його дохід за вказаний період склав 500 000 гривень (т. 1, а.с. 63-64).

Однак, відповідно до підпункти 3 пункту 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, для розрахунку вказаного доходу необхідно враховувати розмір річного доходу за попередній рік (звітний), а не календарний.

Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині позивач також посилався на те, що у зв`язку з досудовим розслідуванням належні йому ресторани припинили діяльність, працівники були звільнені, у зв`язку з чим рівень доходу його впав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 5 статті 411 ЦПК України визначено, що висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, колегія суддів доходить висновку про недоведеність позивачем вказаних вимог щодо розмір заподіяної шкоди у заявленому ним розміру. При цьому колегія суддів з врахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду у вказаній справі від 16 листопада 2022 року, з дотриманням принципу змагальності, надавала позивачу ( представнику позивача) час для подання до суду апеляційної інстанції відповідних документальних підтверджень розміру втраченого доходу, однак позивач вказаним процесуальним право не скористався та відповідних доказів на підтвердження розміру шкоди не подав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про недоведеність позивачем розміру заподіяної матеріальної шкоди у вигляді втраченого доходу та з цих підстав вважає за необхідне задовольнити апеляційні скарги СБУ та ДКС України, рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені даної позовної вимоги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Служби безпеки України задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення суми втраченого доходу скасувати та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України щодо стягнення суми втраченого доходу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 14 липня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв