Справа № 522/9400/23
Провадження № 2-о/522/326/23
УХВАЛА

29 травня 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Ковтун Ю.І., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Малиновський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі про встановлення факту юридичного значення, що не породжують в подальшому виникнення майнових прав,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Малиновський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі про встановлення факту юридичного значення, що не породжують в подальшому виникнення майнових прав, в якій просить:

1. Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2. Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

3. Встановити факт приналежності ОСОБА_1 документу, а саме: посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 від 02.12.2021, видану центром 5103 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги заяви мотивовано тим, що 06.12.2019 заявниця ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 . 29.12.2021 закінчився строк дії посвідки на проживання в Україні ОСОБА_1 , після чого заявниця поновила своє громадянство і отримала ID картку громадянина України на дівоче прізвище ОСОБА_1 оскільки попередні шлюби, які укладалися заявницею в іншій країні - Російській Федерації, не внесені до єдиного реєстру актів цивільного стану України. Відтак на сьогодні, заявниця, будучи матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має правових підстав для належного виконання своїх материнських обов`язків, а саме: позбавлена можливості зняти та поставити на облік доньку за місцем її проживання, оформити до начальних та розважально-розвивальних закладів освіти, не може оформити донці закордонний паспорт громадянина України, не має можливості перетинати регіони, області та кордон України з донькою. Крім того, останнє свідоцтво про шлюб між ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , в собі містить відомості про дружину «Тітова», а відтак і факт того, що ОСОБА_1 , є дружиною ОСОБА_3 , також необхідно доводити. Також, вона не має можливість отримати посвідчення водія, оскільки не підтверджується факт проведення державної реєстрації актів цивільного стану (шлюб та розірвання шлюбу), з якого б вбачалося, що ОСОБА_1 це і є ОСОБА_1 .

Суд, вивчивши матеріали заяви, дійшов висновку про відмову у відкритті провадження з огляду на наступне.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 вказаної статті визначено категорії справ, які суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 статті 315 ЦПК України, передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

При вирішенні питання про підвідомчість справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, необхідно враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Відповідно до п/п 7 п. 1 Розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом п. 6 Розділу ІV Правил, громадяни України та особи без громадянства, які проживають в Україні, витребовують документи на підтвердження фактів реєстрації актів цивільного стану, здійснених компетентними органами іноземної держави, через Міністерство закордонних справ України, якщо інший порядок не встановлено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п.п. 1.3., 2.1., 2.2., 4.3. Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України від 04.06.2002 №113, легалізація в установленому порядку документа надає йому право на існування в міжнародному обігу. До компетенції Департаменту консульської служби МЗС України, а також Представництв МЗС на території України входять здійснення консульської легалізації офіційних документів, які виходять від офіційних органів України та іноземних держав, справляння консульських зборів за вчинення консульської легалізації, взаємодія з органами державної влади та місцевого самоврядування України та дипломатичними представництвами іноземних держав в Україні з питань консульської легалізації, а також надання інформації щодо питань консульської легалізації. Консульська легалізація здійснюється уповноваженим працівником Департаменту консульської служби МЗС України, Представництв МЗС на території України або консульською посадовою особою закордонної дипломатичної установи України. Департамент консульської служби МЗС України також приймає на легалізацію: офіційні документи, крім документів комерційного характеру, складені і засвідчені на території іноземних держав органами державної влади, які уповноважені підтверджувати їх дійсність, і призначені для використання в Україні за умови їх засвідчення в МЗС країни походження документа та її дипломатичного представництва в Україні в установленому порядку.

Слід зазначити, що дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь на підставі Закону №2783-IX від 01.12.2022, відтак офіційні документи цих країн мають бути легалізовані.

Поряд із цим, Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 року визначено:

Стаття 1 Ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Стаття 2 Кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Стаття 3 Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Стаття 4 Передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою.

Стаття 5 Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Таким чином, законодавство передбачає позасудову процедуру підтвердження в Україні факту родинних відносин заявника з донькою та належності заявнику посвідки на тимчасове проживання у зв`язку зі зміною прізвища внаслідок реєстрації та розірвання шлюбів на території іноземної держави, шляхом легалізації/апостелювання відповідних свідоцтв про укладення шлюбу та про його розірвання, і в такому випадку перебирання судом функцій інших органів суперечило б вимогам закону та створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури визнання дійсними в Україні актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав.

Крім того, в частині вимог щодо встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 суд зазначає наступне

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Виходячи з вимог Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.

Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв?язок між людьми, з наявністю якого закон пов?язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов?язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв?язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Стосунки між подружжям не є родинними.

Отже, що в порядку окремого провадження може бути встановлений факт родинних відносин лише між кровно спорідненими родичами, а не між чоловіком та дружиною.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки заявлені вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства в окремому провадженні.

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкриті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Малиновський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі про встановлення факту юридичного значення, що не породжують в подальшому виникнення майнових прав.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.І. Ковтун