КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/2827/23
провадження № 22-ц/824/7450/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року в складі судді Арапіної Н. Є.,

встановив:

02.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Російської Федерації в особі посольства Російської Федерації в Україні, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 35 000 євро на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок експропріації природних ресурсів українського народу та незаконної збройної агресії проти України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд до Дружківського міського суду Донецької області.

10.03.2023 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва.

Свої доводи мотивує тим, що відповідно до ч. 17 ст. 28 ЦПК України позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.02.2022 № 3004-, зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання/перебування : АДРЕСА_2 , а тому дана справа підсудна Дніпровському районному суду м. Києва.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами - частина 13 статті 7 ЦПК України.

Дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Дружківського міського суду Донецької області, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2017 року №579 внесено зміни до пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», виключивши в абзаці першому слова «та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи».

Отже, з 16 серпня 2017 року довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, на підставі яких вноситься інформація про зареєстроване місце перебування особи. Вказана довідка не підтверджує місце реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_3 , що виключає можливість розгляду позовної заяви Дніпровським районним судом м. Києва виходячи з положень загальних правил підсудності, визначених нормами ч.1 ст.27, ч.17 ст. 28 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до частини 17 ст. 28 ЦПК України позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до абз. 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ч. 1 статті 5 цього Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну відповідає за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до п. 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509, цей Порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка). Довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до наданої до позовної заяви довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.02.2022 № 3004-, зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання/перебування : АДРЕСА_2 .

Враховуючи те, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування якої зареєстровано за адресою, що територіально відноситься до Дніпровського району м. Києва, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про непідсудність даної справи Дніпровському районному суду м. Києва.

Посилання суду першої інстанції на постанову Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2017 року №579, якою внесено зміни до пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» є безпідставним.

Постанова Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру", а також Постанова Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2017 року №579, якою внесено зміни до пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207, втратили чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №265 від 07.02.2022.

Допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року скасувати.

Направити справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук