Постанова

Іменем України

05 липня 2023 року

м. Київ

справа № 752/8496/17

провадження № 61-10429св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва - Єфіменко Денис Олегович,

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна»,

заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна», Державне підприємство «Сетам»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кухарчук Анною Юріївною,на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року у складі судді Мазура Ю. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Сушко Л. П., Гаращенка Д. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

30 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Д. О. (далі - приватний виконавець), заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна» (далі - ТОВ «Саміт Моторз Україна»), Державне підприємство «Сетам» (далі - ДП «Сетам»).

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року у справі № 752/8496/17 з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Саміт Моторз Україна» стягнено грошові кошти за зберігання транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 (далі - автомобіль), за період з 04 лютого 2014 року до 21 квітня 2017 року в розмірі 87 900,00 грн. На виконання цього рішення видано виконавчий лист від 27 грудня 2019 року, на підставі якого приватний виконавець відкрив виконавче провадження № НОМЕР_4.

Він є власником автомобіля відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 27 листопада 2013 року, серія НОМЕР_3 .

З січня 2014 автомобіль перебував на відповідальному зберіганні у ТОВ «Саміт Моторз Україна» за адресою: просп. Степана Бандери, 24-Б, м. Київ, у зв`язку із судовими справами між стягувачем і боржником щодо проведення гарантійного ремонту.

19 лютого 2020 року він як власник автомобіля прибув на станцію техобслуговування за адресою: просп. Степана Бандери, 24-Б, м. Київ і просив працівників ТОВ «Саміт Моторз Україна» надати автомобіль для огляду для вирішення питання про проведення експертизи.

Представник стягувача ОСОБА_2 повідомила, що автомобіля на території ТОВ «Саміт Моторз Україна» немає, його передали приватному виконавцю. Будь-яких документів про передання автомобіля він не отримав, кваліфікував факт необґрунтованої відсутності автомобіля як крадіжку і викликав працівників поліції. Після прибуття вони повідомили йому, що автомобіль вилучено приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4.

20 лютого 2020 року він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_4. З матеріалів дізнався, що 17 січня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно з якою на користь ТОВ «Саміт Моторз Україна» стягнено грошові кошти за зберігання автомобіля протягом періоду з 04 лютого 2014 року до 21 квітня 2017 року у розмірі 87 900,00 грн; 28 січня 2020 року - постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Приватний виконавець не направив йому у визначений строк постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 28 січня 2020 року. Вилучення автомобіля боржника відбулося 28 січня 2020 року без складання акта про вилучення.

Згідно з актом приймання-передання від 29 січня 2020 року ДП «Сетам» в особі приймальника філії ДП «Сетам» міста Києва та Київської області Іващенко О. О. прийнло від приватного виконавця автомобіль.

Просив визнати протиправним рішення приватного виконавця в межах виконавчого провадження, прийняте у формі постанови від 28 січня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, зокрема про арешт автомобіля; скасувати постанову приватного виконавця від 28 січня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника; визнати протиправними дії приватного виконавця щодо вилучення автомобіля; визнати протиправними дії приватного виконавця щодо передання автомобіля ДП «Сетам»; скасувати акт приймання-передання майна від 29 січня 2020 року між приватним виконавцем та ДП «Сетам».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року скаргу задоволено частково. Скасовано постанову приватного виконавця від 28 січня 2019 року (допущено описку в даті постанови, правильно - 28 січня 2020 року) про опис та арешт майна (коштів) боржника, зокрема, автомобіля, в іншій частині скарги відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_4, будь-які докази повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження були відсутні, про що зроблено відповідну відмітку на заяві про ознайомлення.

Суд першої інстанції встановив, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4 виконавчі дії приватного виконавця щодо інформування боржника про винесення постанови від 28 січня 2020 року та наміри вчинення виконавчих дій з питань, прийнятих в постанові, здійснені з порушенням строків на надсилання постанови, оскільки ця постанова надіслана боржнику через 17 днів після її винесення, тобто вже після закінчення строку оскарження.

Приватний виконавець порушив строки направлення боржнику постанови від 28 січня 2020 року, що призвело до порушення прав боржника на участь у виконавчих діях. Окрім того, була порушена співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням, що передбачено пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Саміт Моторз Україна», приватного виконавця задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 . Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року заяву ТОВ «Саміт Моторз Україна» про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 судові витрати на користь ТОВ «Саміт Моторз Україна», приватного виконавця у розмірі по 2 270,00 грн відповідно.

Постанова суду апеляційної інстанції від 18 травня 2021 року мотивована тим, що згідно з матеріалами справи виконавче провадження № НОМЕР_4 відкрито постановою приватного виконавця 17 січня 2020 року. Суд апеляційної інстанції встановив, що ця постанова була направлена рекомендованим поштовим відправленням.

28 січня 2020 року була винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, зокрема, автомобіля, та призначено зберігачем представника ДП «Сетам». Вона була направлена простим поштовим відправленням боржнику.

Висновки суду першої інстанції щодо неспівмірності заходів примусового виконання є необґрунтованим та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови від 28 січня 2020 року про опис та арешт майна, оскільки приватний виконавець правомірно вчинив дії, спрямовані на виконання рішення суду, в межах повноважень та на підставі норм законодавства. Визначення вартості майна на етапі його опису та арешту не здійснюється та повинно бути здійснено надалі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2021 року ОСОБА_1 через адвоката Кухарчук А. Ю. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, просив їх скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, а саме: суд першої інстанції не розглянув клопотання про поновлення строку для подання скарги та не постановив окремої ухвали щодо цього відповідно частин шостої, сьомої статті 127 ЦПК України, а одразу почав розгляд справи по суті.

Суд апеляційної інстанції повинен був скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання щодо наявності поважних причин для поновлення строку на звернення зі скаргою.

Суди не застосували висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 499/387/18, провадження № 61-6344св19.

Боржник не був належним чином повідомлений про відкриття провадження та йому не надсилались постанови про накладення арешту на майно та інші постанови приватного виконавця до моменту ознайомлення з матеріалам виконавчого провадження 20 лютого 2020 року через свого адвоката Кухарчук А. Ю. Доказів повідомлення боржника та направлення йому цих документів у матеріалах справи немає.

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 надіслано лише повідомлення про опис та арешт та звіт № 2606 про оцінку транспортного засобу - автомобіля.

Постановою приватного виконавця від 17 січня 2020 року накладено арешт на майно боржника, а саме: на три квартири в місті Києві, машиномісце, земельну ділянку. Постановою від 20 січня 2020 року - на три транспортні засоби, що належать ОСОБА_1 на праві власності, серед яких і автомобіль. 28 січня 2020 року проведено опис і арешт автомобіля з його вилученням. Є незрозумілим, чому для реалізації обрано саме автомобіль. Спочатку приватний виконавець повинен звернути стягнення на грошові кошти боржника.

Приватний виконавець при накладенні арешту на автомобіль боржника недотримався принципу співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

28 січня 2020 року представник боржника звернулась з електронним запитом до приватного виконавця на його офіційну електронну пошту з проханням визначити розмір загальної суми до сплати для виконання рішення суду в межах виконавчого провадження. Він не повідомив, що в цей день він описав, арештував та вилучив автомобіль боржника чи мав намір це зробити.

У випадку вчасного отримання постанов необхідності вилучати автомобіль не було б, оскільки боржник міг сам визначити кошти чи майно на яке накласти стягнення.

Приватний виконавець порушив строк на вилучення автомобіля.

Аргументи інших учасників справи

Відзив приватного виконавця мотивований тим, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим.

Факт сповіщення боржника про відкриття виконавчого провадження підтверджується копіями листа-повідомлення від 17 січня 2020 року № 97, фіскального чека Державного підприємства «Укрпошта», копією конверта.

Згідно з матеріалами справи 28 січня 2020 року боржнику направлено постанову про опис і арешт автомобіля простим поштовим відправленням.

Після списання 21 січня 2020 року з банківського рахунку в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КП «ПриватБанк») грошових коштів боржника у розмірі 8 436,96 грн, грошових коштів на інших рахунках не виявлено.

Відзив ТОВ «Саміт Моторз Україна»,мотивований тим, що посилання боржника на порушення судами норм процесуального права є безпідставними та недобросовісними, оскільки у письмових поясненнях від 16 квітня 2021 року в суді апеляційної інстанції він вказував, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Те, що суд першої інстанції не розглянув клопотання боржника про поновлення строку для подання скарги не призвело до порушення його прав, оскільки скарга була прийнята до розгляду.

Суд апеляційної інстанції переглядав ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про скасування постанови про опис і арешт майна від 28 січня 2020 року, в частині інших вимог боржника ухвала не переглядалась. Тому оскарження ухвали суду першої інстанції в касаційному порядку можливе виключно щодо вимоги, яка переглядалась в апеляційному порядку.

Інші доводи відзиву аналогічні доводам, наведеним у відзиві приватного виконавця.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У жовтні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац другий частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно зі статтею 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилався на порушення судами норм процесуального права - суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, а саме статті 127, 374, 449 ЦПК України, пункт 8 частини першої статті 2, статті 11, 13, 28, 48, 53, 56 Закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзивів на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до вимог цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України з результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом.

Відповідно до статті 10 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 Закону арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Згідно з частиною першою, пункту 1 частини другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (пункти 3, 14, 21 частини третьої, частини п`ятої статті 18 Закону).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частинами п`ятою, сьомою статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 48 Закону готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Отже, згідно зі статтями 48, 56 Закону виконавець може винести: постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, про арешт майна (коштів) боржника або постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з пунктом 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

Ааналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що постанову про арешт майна (коштів) боржника виконавець виносить після виявлення майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20, провадження № 14-218цс21, вказано, що «виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону № 1404-VIII та розділу VIII Інструкції. Державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту».

Відповідно до матеріалів справи приватний виконавець направляв запити до банківських установ та отримав відповіді про те, що боржник не має рахунків у цих банківських установах, окрім АТ КП «ПриватБанк», який повідомив, що на рахунках боржника недостатньо грошових коштів для погашення боргу (т. 4, а. с. 89 - 106).

Тому доводи касаційної скарги, що приватний виконавець не перевірив, чи є на рахунках боржника грошові кошти і одразу наклав арешт на майно боржника, спростовуються матеріалами справи.

На посилання заявника у касаційній скарзі, що боржник не був належним чином повідомлений про рішення приватного виконавця у формі постанов, Верховний Суд зазначає таке.

Відповідно до абзаців 1-3, 5, 9 пункту 9 розділу ІІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року № 1829/5 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок), реєстрація вихідної кореспонденції органів державної виконавчої служби, приватного виконавця здійснюється в Системі в порядку, встановленому пунктами 5, 6 розділу ІV Положення про автоматизовану систему (далі - Система) в Системі. Дата реєстрації та вихідний номер документа формуютьсяСистемою. За даними про зареєстрований вихідний документ Системою формується журнал реєстрації вихідної кореспонденції (додаток 5). Для направлення документів рекомендованими поштовими відправленнями формується список згрупованих поштових відправлень (рекомендованих поштових відправлень) (додаток 7). Процедура ведення журналів, передбачених цим розділом, полягає у щоденному роздруковуванні відповідних журналів і віднесенні їх до відповідних справ згідно із номенклатурою.

Згідно з абзацами 1-2 пункту 5 Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5, документ виконавчого провадження, який направляється у паперовому вигляді, формується виконавцем у Системі до друку та вноситься до журналу реєстрації вихідної кореспонденції протягом 24 годин з моменту формування. Документ виконавчого провадження в паперовому вигляді передається державним виконавцем на відправку відповідальній особі (направляється приватним виконавцем) протягом 24 годин з моменту його формування.

У матеріалах справи немає доказів направлення боржнику копій постанов про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту на майно боржника, про опис та арешт автомобіля (не надані витяги з журналів вихідної кореспонденції, відсутній опис - вкладення, що підтверджує направлення рекомендованим листом саме постанови приватного виконавця), а боржник отримання цих постанов заперечує.

Проте згідно з матеріалами справи між представником боржника Кухарчук А. Ю. та приватним виконавцем у січні 2020 року відбувалася електронна переписка, з чим погоджується і боржник, і приватний виконавець, відповідно до якої представник ОСОБА_1 була обізнана про відкрите виконавче провадження, про особу виконавця, тому була можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження (т. 5, а. с. 230 - 236).

У матеріалах справи знаходиться інформаційна довідка з Автоматизованої системи виконавчого провадження, доступ до якої також мають сторони, відповідно до якої приватний виконавець вносив інформацію про всі дії, які він вчиняв (т. 4 , а. с. 152-153).

З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що приватний виконавець не надав належних доказів повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та інших рішень, однак враховуючи, що представник боржника у січні 2020 року знала про відкрите виконавче провадження № 6100570, зверталась до приватного виконавця в його межах, що постанова про арешт коштів та майна ухвалена і внесена до Автоматизованої системи виконавчого провадження 17 січня 2020 року разом із постановою про відкриття виконавчого провадження, це не вплинуло на правомірність арешту майна боржника.

Щодо посилання у касаційній скарзі, що приватний виконавець порушив строк щодо вилучення автомобіля, Верховний Суд зазначає таке.

Згідно з частиною восьмою статті 56 Закону вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п`ять робочих днів після накладення арешту.

Відповідно до матеріалів справи вилучення автомобіля з його переданням уповноваженим особам ДП «Сетам» відбулося згідно з постановою приватного виконавця 28 та 29 січня 2020 року. 11 лютого 2020 року був залучений об`єкт оціночної діяльності, 13 лютого 2020 року отриманий звіт про оцінку автомобіля, 14 лютого 2020 року звіт направлений боржнику.

З огляду на вказане автомобіль не передавався на реалізацію в межах виконавчого провадження № 6100570, оскільки боржник погасив заборгованість та виконавче провадження було закінчено.

Тому доводи касаційної скарги про недотримання строків, визначених відповідно до частини восьмої статті 56 Закону, Верховний Суд не бере до уваги.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, про помилковість висновків суду першої інстанції щодо неспівмірності заходів примусового виконання шляхом накладення арешту на все майно боржника, оскільки приватний виконавець правомірно здійснив вказані дії в межах повноважень та на підставі відповідних норм Закону.

Згідно з частинами першою-третьою Закону визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Аналіз цієї статті дає підстави для висновку, що визначення виконавцем вартості майна не може здійснюватися до винесення постанови про опис та арешт цього майна.

Щодо доводів касаційної скарги, що суди порушили норми процесуального права, а саме частини шосту, сьому статті 127, пункт 6 частини першої статті 374, статтю 449 ЦПК України, то Верховний Суд дійшов висновку про їх безпідставність з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Скаргу на рішення, дію або бездіяльністю приватного виконавця може бути подано до суду: «а» у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; «б» у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, звернення із клопотанням про поновлення процесуального строку для подання скарги спрямоване на відновлення права особи на розгляд цієї скарги по суті.

Відповідно до матеріалів справи 30 березня 2020 року боржник подав до суду першої інстанції клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення із скаргою на дії та рішення приватного виконавця.

Суд першої інстанції ухвалою від 07 квітня 2020 року відкрив провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , цим поновивши строк боржнику для звернення зі скаргою (т. 4, а. с. 66).

Незважаючи на відсутність окремого судового рішення - ухвали про поновлення строку та обґрунтування підстав задоволення клопотання боржника в ухвалі суду першої інстанції від 01 лютого 2021 року, враховуючи те, що суд першої інстанції розглянув скаргу по суті та ухвалив рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що вказаними діями суду права боржника не порушені та не підлягають поновленню.

Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції повинен був скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання щодо наявності поважних причин для поновлення строку на звернення зі скаргою, оскільки вони зводяться до власного тлумачення норм ЦПК України.

Щодо посилання заявника, що суд апеляційної інстанції не застосував правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 499/387/18, провадження № 61-6344св19, то у цій справі встановлено інші фактичні обставини, враховуючи, що у справі, яка переглядається, боржник не заперечує, що у січні 2020 року його представник знала про відкрите виконавче провадження № 6100570 (с. 9 касаційної скарги), яке закінчено, а арешт знятий.

Верховний Суд звертає увагу, що 24 лютого 2020 року постановою приватного виконавця закінчено виконавче провадження, у зв`язку зі стягненням грошових коштів з боржника у повному обсязі. У цій постанові приватний виконавець припинив чинність арешту рахунків та майна боржника.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (абзац 1 частини першої статті 40 Закону).

Отже, арешт майна, законність накладення якого оспорюється у справі, знято у зв`язку із сплатою боржником грошових коштів у повному обсязі, тобто порушені права ОСОБА_1 відновлені.

З огляду на викладене, немає підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції та зобов`язання приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кухарчук Анною Юріївною, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Ступак

В. В. Яремко