Справа № 159/3254/21 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т. В.
Провадження № 22-ц/802/501/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Здрилюк О. І., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалася на те, що 14 січня 2021 року о 08 год. 50 хв. у с. Липини по вул. Окружній, Луцького району, Волинської області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 316», державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримавшись безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем марки «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який вніслідок зіткнення виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем марки «КАМАЗ-53215», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_1 також зазначала, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , на момент автодорожньої пригоди, була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», у зв`язку з чим страховиком їй було виплачено 92 852 грн 22 коп. страхового відшкодування.

Крім того, вказувала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений належний їй автомобіль «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту якого, згідно висновку експертного автотоварозначого дослідження № 0014 від 15 квітня 2021 року, становить 152 922 грн 58 коп.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь різницю між фактичним розміром збитку і виплаченим їй страховим відшкодуванням 152 922, 58 - 92 852, 22 = 60 070 грн 36 коп, та 10000 грн за заподіяну їй моральну шкоду.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн відшкодування моральної шкоди, 118 грн судового збору, 1 300 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 960 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови його довірителю ОСОБА_1 у відшкодуванні матеріальної шкоди таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, зібраним доказам та як наслідок прийняте судом з порушенням норм матеріального права, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Апеляційна скарга мотивна тим, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме, в частині відмови його довірителю у відшкодуванні матеріальної шкоди, є незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, яке позбавило останню можливості відшкодування завданого їй матеріального збитку у повному розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення та стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням вимог статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, а саме, відмовляючи їй у відшкодуванні матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач отримала страхове відшкодування за завдані матеріальні збитки, а належний їй транспортний засіб, вважається фізично знищеним, і його залишки залишились у потерпілої від ДТП особи, то відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог останньої у цій частині.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 14 січня 2021 року о 08 год. 50 хв. у у с. Липини, Луцького району, Волинської області по вулиці Окружній, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ««Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «Opel Omega», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який внаслідок зіткнення виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем марки «КАМАЗ-53215», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2021 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень ( а.с. 37-38 Т. 1).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» за полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-201457560 від 06 жовтня 2020 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) встановлений 130 000 грн, з визначенням франшизи у розмірі 0 гривень (а.с.149 т.1).

Власником автомобіля «Opel Omega» номерний знак НОМЕР_2 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ( а.с. 33, Т. 1).

Крім того, з наявних у матеріалах справи письмових доказів встановлено, що 18 січня 2021 року позивач зверталася до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» з заявою про виплату страхового відшкодування.

У подальшому 25 січня 2021 року за участю представника останньої було складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість).

На підставі цього акту огляду та матеріалів справи про адміністративне правопорушення за заявою ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» проведено експертне автотоварознавче дослідження №03-D/85/6 та №57-D/90/9 від 02 березня 2021 року, за висновками якого:

- вартість відновлювального ремонту автомобіля «Opel Omega» реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 348583 грн 38 коп.;

- ринкова вартість автомобіля «Opel Omega» реєстраційний номер НОМЕР_2 в непошкодженому стані до ДТП складає 131832 грн 22 коп.;

- ринкова вартість залишків пошкодженого майна внаслідок ДТП складає 38 980 грн;

- враховуючи те, що вартість ремонту КТЗ перевищує його ринкову вартість, то вартість матеріального збитку, завданого власнику цього пошкодженого автомобіля, складає 131832 грн 22 коп. і дорівнює вартості транспортного засобу на момент ДТП ( а.с.174-206 Т.1).

Відповідно до страхового акту №101006/1 від 12 березня 2021 року сума страхового відшкодування, яка була погоджена з позивачем ОСОБА_1 складає різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП і становить 131 832,22 38 980,00 = 92 852,22 грн ( а.с.154-157 Т. 1).

Також встановлено, що 15 березня 2021 року вказане вище страхове відшкодування було перераховано на банківський рахунок позивача.

Крім того, з приєднаної до матеріалів справи копії постанови Волинського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року слідує, що ОСОБА_1 зверталася до ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП та просила стягнути з відповідача на свою користь різницю між сумою ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого, і виплаченим їй страховим відшкодуванням. Однак, у задоволенні її позову рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, було відмовлено (а.с. 30-33, Т. 2).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (частина перша статті 1188 ЦК України). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , яка є власником пошкодженого транспортного засобу «Opel Omega», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , отримала від страховика винної у ДТП особи ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» страхове відшкодування у розмірі погодженому між ними.

Положеннями п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля «Opel Omega», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , належного позивачу, перевищують його вартість до ДТП, ремонт такого транспортного засобу є економічно необґрунтованим, то згідно п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначений транспортний засіб вважається фізично знищеним.

Якщо автовласник згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, то відповідно до п. 30.3. ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок про те, що розмір страхового відшкодування залежить від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. У разі визнання транспортного засобу фізично знищеним власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик (або моторне транспортне страхове бюро).

Як слідує з матеріалів справи пошкоджений під час ДТП транспортний засіб «Opel Omega», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , перебуває у власності позивача та не був нею переданий ні страховику, ні відповідачеві і знищеним вона його не вважає.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Також, слід врахувати, що відповідно до п. 30.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір суми, що підлягає відшкодуванню в результаті фізично знищеного автомобіля, становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Отже, враховуючи зазначені вище норми матеріального права, суд першої інстанції, встановивши ті обставини, що виплачене страховиком і погоджене з потерпілою особою ОСОБА_1 страхове відшкодування є різницею між вартістю автомобіля останньої до ДТП та після автопригоди, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку, що спричинена позивачу матеріальна шкода повністю компенсована страховою виплатою, а тому підставно відмовив у задоволенні даної позовної вимоги.

В іншій частині рішення суду ніким не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

18 травня 2023 року до Волинського апеляційного суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про покладення на позивача судових витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме про стягнення з позивача ОСОБА_1 на його користь витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн у даній цивільній справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Із зазначеної вище заяви, яка надійшла до апеляційного суду 18 травня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 , вбачається, що ним на професійну правничу допомогу адвоката понесено витрати в сумі 7000 грн, і ця обставина підтверджується наданими і приєднаними до матеріалів справи письмовими доказами: договором про надання правової допомоги від 26 квітня 2023 року; розрахунком наданої правничої допомоги від 15 травня 2023 року; актом наданої правничої допомоги від 15 травня 2023 року; квитанцією від 27 квітня 2023 року на суму 7000 грн.

За таких обставин, на думку колегії суддів, витрати понесені відповідачем ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 7000 грн, як такі, що відповідають складності цієї справи, та критеріям реальності і розумності.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 (семи тисяч) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді