ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3682/23 Справа № 205/5244/22 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бочкарь Р.В. на рішення Ленінськогорайонного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2023 року у цивільній справі № 205/5244/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає разом із позивачем та має хронічні захворювання, які потребують додаткових витрат.

Просила стягнути з ОСОБА_2 половину документально підтверджених додаткових витрат на утримання дитини у сумі 7207,54 грн.

Рішенням Ленінськогорайонного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення та ухвалення його без додержання норм матеріального та процесуального права.

З посиланням на аналогічні доводи,викладені в позовній заяві, зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність підстав для стягнення з платоспроможного відповідача половини від вартості додаткових витрат на дитину у розмірі 14 415,08 грн. Вважає, не правильним висновок суду першої інстанції щодо неналежності доказів у вигляді наданих позивачем копій чеків на підтвердження позовних вимог. Зазначає, що апелянт взмозі сплатити половину додаткових витрат на дитину, оскільки не має проблем зі здоров`ям, працює та має на праві власності автомобіль, на утримання якого він несе витрати.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною в силу положень ч.6 ст. 19 ЦПК України та розглядається в спрощеному порядку, а ціна позову складає 7207,54 грн.,що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесені нею додаткові витрати на дитину, які пов`язані з її лікуванням, а саме не надано до суду оригіналів чеків.

Проте такий висновок суду не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2003 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2021 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 у розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до виписок з диспансерної картки та висновків лікарів, ОСОБА_3 встановлювались наступні діагнози: недостатність лютеінової фази; порушення менструального циклу на кшталт опсоменореї; хронічна ревматична хвороба серця із ураженням митрального клапану, помірна митральна недостатність 3 ст., функціонуюче овальне вікно СН 0 ст; вторинна аменорея, вузлова патологія щитовидної залози; дисфункція гіпоталамуса, нетоксичний вузловий зоб, дефіцит вітаміну Д, вторинна аменорея.

Згідно із рекомендаціями лікарів у цих висновках та картах для лікування ОСОБА_5 позивачем було придбано медичні препарати, а також дитиною пройдено ряд досліджень крові, мазків, УЗД щитовидної залози, органів малого тазу та отримано консультації лікарів на загальну суму 14 415,08 грн., що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до довідки від 06 січня 2022 року дохід ОСОБА_2 за період з 21 лютого 22 року по 31 грудня 2022 року склав 37 664,86 грн., з яких: 7 344,63 грн. утримання податків; 10 376,27 грн. утримання аліментів; 19 943,96 грн. сума до виплати (а.с. 154).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із матір`ю, на утримання якої з відповідача на користь позивача стягуються аліменти.

Також судом першої інстанції було встановлено, що дитина має хронічні захворювання, однак надані суду копії чеків не були прийняті судом до уваги, як неналежні докази в розумінні ст. ст. 76-78 ЦПК України.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені

вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у ч.1, 6 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Однак, в порушення положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 надала копії чеків на придбання ліків, перелічених в медичних висновках, актів про надання медичних послуг, консультаційних висновків лікарів та виписок із медичної картки їх спільної з відповідачем дитини, які також повторно були подані через систему «Електронний суд ».

При цьому суд першої інстанції вибірково прийняв ці докази, а саме вважав належними та допустимими копії консультаційних висновків та виписки із медичних карток, однак не прийняв та не дослідив копії чеків щодо придбання ліків та надання медичних послуг. Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що у разі сумнівів щодо дійсності квитанцій, чеків, наданих позивачем на підтвердження понесених додаткових витрат на дитину, суд відповідно до положень ЦПК України мав можливість витребувати їх оригінали та переконатися в їх належності та допустимості в якості доказів, однак суд цього не зробив і відмовив у задоволенні позовних вимог із формальних підстав.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що додаткові витрати на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , які викликані необхідністю проходження медичних обстежень та лікування, підтверджені та становлять 14 415,08 грн. Відтак, приймаючи до уваги рівний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вважає, що додаткові витрати кожного з батьків на утримання ОСОБА_3 мають становити 7 207,54 грн.

При цьому слід звернути увагу, що матеріали справи містять заяву ОСОБА_2 , в якій він не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просить відмовити у їх задоволенні через те, що він проживає у селі та отримує мінімальний дохід з якого 50% йде на виплату аліментів.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

З огляду на зазначене та з урахуванням наданої відповідачем довідки про його сукупний дохід у розмірі 37 664,86 грн. за період з 21.02.2022 року по 31.12.2022 року (у середньому по 3400 грн. на місяць), а також стягнутих з нього у порядку наказного провадження аліментів на утримання дитини у розмір частки його доходів, колегія суддів приходить до висновку що ОСОБА_1 підлягає часткова компенсація додаткових витрат на дитину у розмірі 1000 грн.

Доказів наявності у відповідача інших доходів суду не надано.

Доводи про те , що відповідач має автомобіль, а тому має можливість сплатити додаткові витрати на дитину у заявленому розмірі, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки зазначені докази не були подані до суду першої інстанції і представником позивача не зазначено поважності причин такого їх неподання.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції не виконав свого обов`язку, визначеного законом, повно, всебічно й об`єктивно не з`ясував всіх обставин справи, не надав їм належної оцінки та ухвалив рішення, яке не є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину у розмірі 1 000 грн.

Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про оплату додаткових витрат на дитину, а також те, що даний позов задоволено частково у сумі 1000 грн, що становить 13,87% від заявленої суми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 13,87 % судового збору у сумі 344,12 грн, а інша частина судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді понесеної позивачем під час звернення до апеляційного суду правничої допомоги колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга подана представником позивача адвокатом Адвокатського об`єднання «Еквіта» Бочкар Р.В., який діє в її інтересах на підставі довіреності від 19.02.2023 року. Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за підготовку та подання апеляційної скарги на рішення Ленінського тронного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2023 року сплатила Адвокатському об`єднанню «Еквіта» 2 000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, а також характер виконаної адвокатом роботи та розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у зв`язку із її малозначністю, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у пропорційному розмірі 500 грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 7207,54 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382 ,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бочкарь Р. В. задовольнити частково.

Рішення Ленінськогорайонного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. (одна тисяча гривень).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 344,12 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: