КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6221/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Мостової Г.І.

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Стретович Інни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у складі судді Остапчук Т.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про виконання вимоги спадкоємця вкладника щодо повернення коштів та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про виконання вимоги спадкоємця вкладника щодо повернення коштів та стягнення моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 31 березня 2008 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, надану АТ КБ «ПриватБанк».

12 серпня 2011 року виконавчим листом №2-4921 від 29.08.2011, виданого Луцьким міськрайонний судом Волинської області було призначено стягнення з позивача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 8 749 грн 99 коп. Дане виконавче провадження було завершено 25.06.2013.

Згідно з розрахунками заборгованості за анкетою-заявою від 31.03.2008, станом на 31.12.2014 ОСОБА_1 сплатила всю заборгованість.

04 серпня 2015 року виконавчим листом №161/1149/15-ц виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області було призначено стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 15 541 грн 87 коп. Дане виконавче провадження було закінчено 12.04.2021.

З 2015 року відбувалося безпідставне нарахування заборгованості у АТ КБ «ПриватБанк». Так, відповідно до виписки по рахунку за 2012 рік - підставою для списання, заборгованості є Угода № SAMDN2609 від 24.03.2008, що на думку відповідача, є договором споживчого кредиту.

Проте такого договору позивачка взагалі не укладала і не отримувала за ними коштів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 помер батько ОСОБА_2 . При житті батько склав заповіт, відповідно до якого донька ОСОБА_1 мала б отримати спадщину за заповітом, про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за заповітом з реєстровим номером №8-1160. Спадщина складалася з грошових сум, які були на депозитних рахунках покійного у АТ КБ «ПриватБанк». Проте, раніше згадуваний АТ КБ «ПриватБанк» вирішив не надати ОСОБА_1 здійснити своє право на отримання спадщини та, так би мовити, забрав кошти на списання уявних боргів.

Позивачка вважає це порушенням права на спадщину (ст. 1223 ЦК України), права на спадкування вкладу у банку (фінансовій установі) (ст. 1228 ЦК України) та відсотків за ним.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Стретович І.С. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати, ухваливши по справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції про те, що з наданих позивачем доказів не вбачається, що кошти списані баком саме на рахунок погашення заборгованості за кредитом, чи взагалі булим списані, а також відсутність офіційного звернення до відповідача, з вимогою про виплати коштів, відповідно до заповіту є незаконним і суперечить вимогам окремих статей ЦК України, оскільки позивачка надала виписку з її рахунку, де чітко прослідковується, що відповідно до виписки по рахунку за 2012 рік, підставою для списання заборгованості є угода № SAMDN2609 від 24.03.2008, проте такого договору позивачка не укладала і не отримувала за ним коштів. АТ КБ «Приватбанк» відмовляється надати копію такого договору.

Вказано, що те що відповідач вирішив не надати позивачці грошові суми визначені їй заповітом після померлого батька, є порушенням ст. ст. 1223, 1228 ЦК України.

Також вказано, що судом першої інстанції були проігноровано прохання адвоката Стретович І.С. щодо витребування у відповідача договорів банківського вкладу як доказ того, що банк повинен був дотримуватись їх.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи останній повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с. 206), з огляду на що, колегія вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Колегія суддів, вислухавши представника АТ КБ «ПриватБанк» який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як убачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_2 .

При житті батько склав заповіт, відповідно до якого ОСОБА_1 мала б отримати спадщину за заповітом.

Зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом убачається, що спадкоємцями зазначеного у заповіті майна є ОСОБА_3 (дружина) та ОСОБА_1 (дочка).

Спадщина, на яку у вказаній частці видано свідоцтво, складалася з:

частки вкладу у сумі 0,00 з відповідними відсоткам, що знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у АТ КБ «ПриватБанк» згідно умов договору № SAMDN3994 від 21.03.2014 укладеного на ім`я померлого ОСОБА_2 ,

частки вкладу у сумі 762.2 USD з відповідними відсоткам, що знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_2 , відкритому у АТ КБ «ПриватБанк» згідно умов договору №SAMDNWFD801 від 08.07.2015, укладеного на ім`я померлого ОСОБА_2 ,

частки вкладу у сумі 30001,32 грн з відповідними відсоткам, що знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_3 , відкритому у АТ КБ «ПриватБанк» згідно умов договору №SAMDNWFD400 від 10.07.2015, укладеного на ім`я померлого ОСОБА_2 ,

частки вкладу у сумі 3070,19 грн з відповідними відсоткам, що знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_4 , відкритому у АТ КБ «ПриватБанк» 13.03.2014, укладеного на ім`я померлого ОСОБА_2 ,

у тому числі зі всіма відсотками та компенсаціями на рахунку «Бонус Плюс» № НОМЕР_5 (а.с. 16 т.1).

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до чинного законодавства України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом (стаття 1217 ЦК України).

Статтею 1228 ЦК України передбачені специфічні форми розпорядження банківським вкладом. Відповідно до неї вкладник-спадкодавець може розпорядитися своїм банківським вкладом не тільки шляхом складання заповіту, а й залишивши відповідне розпорядження (заповідальне розпорядження) банку.

Отже, якщо особа, яка відкривала вклад у фінансовій установі, при житті не зробила розпорядження банку щодо своїх коштів на випадок смерті, то підставою звернення в банк є нотаріально оформлений документ про право на спадщину, де вказується спадкоємець, частка в загальній сумі спадщини та реквізити рахунку.

Підставами для видачі банком (фінансовою установою) вкладу є свідоцтво про право на спадщину, дозвіл нотаріуса і рішення суду.

Так, убачається, що позивачка звернулася у суд із позовом, у якому просила стягнути частину коштів, які нею отримано у спадок за заповітом від померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 , з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у позові, районний суд повно і об`єктивно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну правову оцінку й ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Посилання апеляційної скарги на те, що відповідачем було порушено право позивачки на отримання спадщини, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу.

Так, як видно з матеріалів справи, 27 вересня 2021 року ОСОБА_1 після смерті батька - ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частки вкладів (а.с.16).

Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_6 "БонусПлюс" (карта НОМЕР_7 ) відкритої на ім`я ОСОБА_2 , 08.10.2021 здійснено переказ у сумі 645 грн 85 коп. та зараховано ОСОБА_1 відповідно до виписки по картці/рахунку НОМЕР_8 ( НОМЕР_9 ) (а.с. 156 т.2).

06.10.2021 грошові кошти у сумах 1 026 грн 20 коп. та 7 472 грн 86 коп., що належали спадкодавцю позивачки відповідно до виписок по рахунках були виплачені ОСОБА_1 на рахунок картку/рахунок НОМЕР_10 ( НОМЕР_11 ) (а.с. 180 т.2).

07.10.2021 кошти спадкодавця у сумі 193 дол. СШ, що належали ОСОБА_2 , спадкоємиця ОСОБА_1 отримала через касу відповідно до виписки по картці/рахунку НОМЕР_12 ( НОМЕР_13 ) (а.с. 179 т.2).

Тобто банком, усі кошти, які належати спадкодавцю - батьку ОСОБА_1 , були отримані останньою.

При цьому порядок зарахування коштів на погашення заборгованості позивачкою не оскаржено, факт укладення договору між нею та банком не оспорюється, доказів про відсутність договірних правовідносин між сторонами матеріали справи не містять.

До того ж, позивачка визнає у позові підписання нею анкети-заяви від 31.03.2008 правовідносини, що виникли на підставі вказаної анкети-заяви та те, що вона була предметом розгляду у справі №161/1149/15-ц, за наслідками розгляду якої ухвалено рішення, що набрало законної сили.

Отже, підстави для висновків про порушення відповідачем прав позивачки, відсутні, а тому районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог з підстав їх недоведеності.

Зазначене свідчить про відсутність правових підстав до скасування ухваленого по справі рішення.

Колегія суддів зазначає, що скаржницею до апеляційної скарги не надано достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається в своїй апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову, відтак оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Стретович Інни Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено18 липня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: