П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року м. Київ

Справа №761/38105/21

Провадження № 22-ц/824/7559/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал», поданою адвокатом Диким Юрієм Олеговичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року у справі за позовом Товариства

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення без надання іншого житла,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ТОВ «ФК «Морган кепітал» звернулось до суду

з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод

у користуванні майном шляхом виселення без надання іншого житла.

Позов мотивований тим, що кв. АДРЕСА_1 перебуває у власності позивача. У квартирі зареєстровані відповідачі. Позивач вказував, що не може в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим звернувся

з вказаним позовом до суду.

ТОВ «ФК «Морган кепітал», з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило усунути перешкоди у користуванні ТОВ «ФК «Морган кепітал» кв.

АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням -

кв. АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розрахунок якої складає 40 000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без виклику сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року

у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Морган кепітал» до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення без надання іншого житла відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні житловим приміщенням ТОВ «ФК «Морган кепітал».

13 березня 2023 року представник ТОВ «ФК «Морган кепітал» - адвокат

Дикий Ю. О. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з?ясував обставини справи, зокрема не надав належної оцінки доводам позивача щодо наявності перешкод

у користуванні житловим приміщенням, а саме факту фактичного проживання в ньому сім?ї Демідових. Суд не врахував, що реєстрація членів сім?ї ще попереднього власника цієї квартири призводить зокрема до збільшення вартості комунальних послуг та інших послуг. Не переконання позивача, суд неправильно застосував до спірних правовідносин положення статей 316, 319, 321, 383, 391 ЦК України, пункт 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 16березня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2023 року клопотання представника ТОВ «ФК «Морган кепітал» - адвоката Дикого Ю. О. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Морган кепітал», поданою адвокатом Диким Ю. О., на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року у справі за позовом ТОВ «ФК «Морган кепітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення без надання іншого житла.

Витребувано з Шевченківського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи № 761/38105/21 за позовом ТОВ «ФК «Морган кепітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення без надання іншого житла.

10 квітня 2023 року матеріали справи № 761/38105/21 за позовом ТОВ «ФК «Морган кепітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення без надання іншого житла надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

В судове засідання сторони не з`явилися.

ОСОБА_1 до суду надала заперечення на апеляційну скаргу та просила розглянути справу за її відсутності.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення позивача ТОВ «ФК «Морган кепітал», та його представника адвокатом адвоката Дикого Ю. О. про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача ТОВ «ФК «Морган кепітал», та його представника адвокатом адвоката Дикого Ю. О. відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що 24 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк на умовах цього договору, зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 195 000,00 дол. США, цільовим призначенням якого є придбання квартири, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредитні кошти не пізніше 24 жовтня 2032 року, а також сплатити плату за кредит, зокрема проценти за користування кредитом у розмірі 12,90 % річних.

24 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 67905 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О. С. за реєстраційним номером 2074з, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань визначених кредитним договором.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 листопада 2008 року

у справі № 2-3439/08 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором, стягнено солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 24 жовтня 2007 року № 0 в розмірі

202 624,25 дол. США, що по курсу Національного банку України станом на 26 листопада 2008 року становить 1 023 252,46 грн.

28 вересня 2020 року між АК «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Морган кепітал» укладено договір факторингу № 28-09/2020 відповідно до умов якого, АК «УкрСиббанк» передало ТОВ «ФК «Морган кепітал» право вимоги за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року № 0 укладеним між

AT «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

28 вересня 2020 року між AT «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Морган кепітал» укладено договір відступлення прав за договором іпотеки № 67905 (нерухомого майна), посвідчений 24 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. за реєстраційним номером 2074з.

09 лютого 2021 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва від

26 листопада 2008 року у справі № 2-3439/08 замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» іншою юридичною особою, а саме ТОВ «ФК «Морган кепітал» у виконавчому провадженні по виконанню рішення у справі № 2- 3439/08.

Виконавчий лист від 26 листопада 2008 року у справі № 2-3439/08 знаходився на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В.

(виконавче провадження № НОМЕР_1), в межах виконання якого, приватним виконавцем, у зв`язку з нереалізацією майна боржника (предмета іпотеки) на повторних електронних торгах, квартиру АДРЕСА_1 передано стягувачу

в рахунок часткового погашення заборгованості за виконавчим документом.

31 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З, відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статей 47, 49 Закону України «Пpo іпотеку» на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки, складеного ОСОБА_6 , приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва від 02 березня 2021 року посвідчено належність ТОВ «ФК «Морган кепітал» на праві власності майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , про що видано відповідне свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за

№ 427.

Після набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 , власник квартири (позичальник та іпотекодавець) ОСОБА_4 знявся з реєстрації місця проживання за адресою зазначеної квартири.

При цьому, за адресою зазначеної квартири зареєстрованими також значаться: ОСОБА_1 з 18 липня 2002 року, ОСОБА_2 з 18 липня 2002 року та ОСОБА_3

з 25 вересня 2008 року, які були членами сім`ї власників вищезазначеної квартири ( ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) ще до відчуження її ОСОБА_4 та які продовжили проживати у зазначеній квартирі і після відчуження її ОСОБА_4 .

Після відчуження квартири ОСОБА_8 та ОСОБА_3 покупцю ОСОБА_4 , зазначені особи (відповідачі) досі продовжують проживати та користуватися спірною квартирою.

17 вересня 2021 року ТОВ «ФК «Морган кепітал» звернулось до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогою звільнити безпідставно зайняте ними житлове приміщення, яка відповідачами залишена не виконаною.

Позивач зазначав, що відпала необхідність у виселенні відповідачів з квартири АДРЕСА_1 , але при цьому існує необхідність у знятті відповідачів з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право

на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом,

а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи

у примусовому порядку).

У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна».

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником (особою, яка має речове право на чуже майно) права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних

з порушенням володіння.

У постанові від 31 березня 2021 року у справі №753/72/17 (провадження

№ 61-18178св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно,

виселення їх.

Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.

При вирішенні спорів щодо права користування колишніми власниками та членами їх сімей іпотечним майном, судам, керуючись частиною четвертою статті 263 ЦПК України, потрібно враховувати висновки Верховного Суду України, від яких Верховний Суд не відступав, у цій категорії справ.

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 сформулював правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють

з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за валютним кредитом, є встановлення за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК України. Аналогічний висновок висловлено і в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі

№ 753/12729/15-ц вказала, що вважає правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, законним та обґрунтованим, цей висновок враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника.

Підсумовуючи наведене, у цій справі Київський апеляційний суд дійшов висновку, що колишні власники та особи, які проживають у житлі, яке придбано за їх кошти та передано в іпотеку, навіть після звернення іпотекодержателем стягнення на таке майно,

у силу положень статті 109 ЖК України мають право на користування таким житлом до моменту виселення із надання їм іншого постійного житла.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 753/72/17 (провадження № 61-18178св20) дійшов висновку, що колишні власники та особи, що проживають у житлі, яке придбане за їхні кошти та передане в іпотеку, навіть після звернення іпотекодержателем стягнення на таке майно, у силу положень статті 109 ЖК України мають право на користування таким житлом до моменту виселення із наданням їм іншого постійного житла. При цьому Верховний Суд застосував принцип пропорційності та відповідну прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 20 грудня

2021 року у справі № 295/12990/20 (провадження № 61-14502св21).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал», адвоката Дикого Ю.О. без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року без змін,оскільки установлено що передана ОСОБА_4 в іпотеку квартира, право власності на яку зареєстровано за позивачем, була придбана

ОСОБА_4 не за рахунок кредитних коштів, а отже відсутні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою до моменту їх виселення та надання їм іншого постійного житла.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги представника ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал», адвоката Дикого Ю.О. без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал», поданою адвокатом Диким Юрієм Олеговичем, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна