печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2023 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Ільєва Т.Г., при секретарі - Ємець Д.О. розглянувши матеріали заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Монолит» - адвоката Козій Дар`ї Олександрівни про забезпечення позову у цивільній справі 757/25274/23-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Монолит» до держави російської федерації (міністерство закордонних справ російської федерації) в особі посольства російської федерації, президента російської федерації ОСОБА_1 , ОСОБА_5, ОСОБА_2 , політична партія «опозиційна платформа - за життя» про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Монолит» до держави російської федерації (міністерство закордонних справ російської федерації) в особі посольства російської федерації, президента російської федерації ОСОБА_1 , ОСОБА_5, ОСОБА_2 , політична партія «опозиційна платформа - за життя» про відшкодування майнової шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2023 року відкрито провадження у справі.

Так, в матеріалах справи міститься заява про забезпечення позову, в якій зазначено, що у березні 2014 року, внаслідок незаконного вторгнення російських військ. Російською федерацією було анексовано Кримський півострів. Також влада Російської Федерації підтримала рух сепаратистів у східній частині України (Донбас) і сприяла втраті Україною контролю над частиною територій Донецької та Луганської областей.

24 лютого 2022 року відбулося пряме та відкрите збройне вторгнення Російської Федерації в Україну.

Таким чином, внаслідок даних подій було пошкоджено та знищено майно позивача, а саме:

- відповідно до Звіту № Б-15/07/22/01 про оцінку розміру прямих матеріальних збитків, виготовленого на замовлення ТОВ «СК-Монолит», щодо наземної фотогальванічної електростанції потужністю 2,4 МВт, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , прямі матеріальні збитки становлять 9 354 768 (дев`ять мільйонів триста п`ятдесят чотири тисячі сімсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок з ПДВ.

- відповідно до Звіту № Б-15/07/22/02 про оцінку розміру прямих матеріальних збитків, виготовленого на замовлення ТОВ «СК-Монолит», щодо наземної фотогальванічної електростанції потужністю 240 КВт, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . прямі матеріальні збитки становлять 1 268 639 (один мільйон двісті шістдесят вісім тисяч шістсот тридцять дев`ять) гривень 00 копійок з ПДВ.

- відповідно до Висновку експерта, за результатами проведення судово- економічної експертизи від 02.03.2022 року № 12-01/03-23, який виготовлено судовим експертом Вавіловою Вікторією Валеріївною на замовлення ТОВ «СК-Монолит», документально розрахунково підтверджується розрахунок упущеної вигоди ТОВ «СК- Монолит» при постачанні електричної енергії за регульованими тарифами («зелений» тариф» за період з 28.05.2022 року по 01.02.2023 року становить 8 514 993 (вісім мільйонів п`ятсот чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто три) гривні 69 копійок.

Таким чином, позивачу завдано майнову шкоду в загальному розмірі 19 138 400 (дев`ятнадцять мільйонів сто тридцять вісім тисяч чотириста) гривень 69 копійок, що на день підписання даного позову за офіційним курсом Національного банку України (1 свро = 39,5691 гривні) еквівалентно 483 670 (чотириста вісімдесят три тисячі шістсот сім) євро 36 центів.

З врахуванням зазначеного, представник позивача вказує, що оскільки предметом заявленого позову є відшкодування шкоди, завданої діями та бездіяльністю відповідачів, за рахунок стягнення на їх майно на території Королівства Іспанія, то забезпечення позову має бути здійснено шляхом накладення арешту на майно відповідачів на території Королівства Іспанія.

Метою даного арешту є захист та забезпечення реалізації відновлення порушеного права позивача.

Відтак, просить суд:

- забезпечити позов шляхом накладення арешту на будь-яке майно, яке знаходиться на території Королівство Іспанія та яке належить на праві власності російській федерації (міністерство закордонних справ російської федерації) в особі посольства російської федерації, президентй російської федерації ОСОБА_3 , ОСОБА_5, ОСОБА_4 , ОСОБА_6, політичній партії «опозиційна платформа - за життя» в межах ціни позову в розмірі 19 138 400 (дев`ятнадцять мільйонів сто тридцять вісім тисяч чотириста) гривень 69 копійок, що на день підписання даного позову за офіційним курсом Національного банку України (1 євро = 39.5691 гривні), що еквівалентно 483 670 (чотириста вісімдесят три тисячі шістсот сім) євро 36 центів.

Як визначено у ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дати надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:1) найменування суду, до якого подається заява;2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК Українизабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Так, суд дослідивши матеріали справи рийшов до висновку, що загальновідомою та такою, що не потребує доказування в контексті ст. 82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє по теперішній час.

З врахуванням військових дій у країні та зокрема і в Харькові дійсно, є місце задвання шкоди фізичним та юридичним особам.

Разом з цим, суд при вирішенні питання про забезпечення позову повинен керуватись тими повноваженнями та механізмами, які визначені законодавством.

Відтак, дослідивши матеріали заяви, суд прийшов до висновку, що станом на день звернення до суду відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки прохальні вимоги щодо накладення арешту на будь-яке майно, яке знаходиться на території Королівство Іспанія, яке перебуває у власності відповідачів є неконкретизовані, а посилання представника позивача належним чином необгрунтованими.

Таким чином, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, у зв`язку з неконкретизованістю вимог, а саме переліку майна на яке потрібно накласти арешт. Оскільки, такий арешт без визначення чіткого переліку майна буде виходити за межі повноважень суду та буде нести собою не ефективний спосіб захисту прав позивача.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права повторного звернення до суду з даною заявою, з уточненням чіткого переліку майна на яке потрібно накласти арешт.

Керуючись ст. ст. 151, 153, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Монолит» - адвоката Козій Дар`ї Олександрівни про забезпечення позову у цивільній справі 757/25274/23-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Монолит» до держави російської федерації (міністерство закордонних справ російської федерації) в особі посольства російської федерації, президента російської федерації ОСОБА_1 , ОСОБА_5, ОСОБА_2 , політична партія «опозиційна платформа - за життя» про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

Ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.Г. Ільєва