Справа № 739/412/23
Провадження № 2/739/140/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Іващенка А.І. за участю: секретаря судового засідання Неживець К.В. представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідача Микитюк Д.О., Алєксєєва В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування, В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 через свого представника адвоката ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11 грудня 2021року на вул. Незалежності в с. Кам`янська Слобода Новоград-Сіверського району Чернігівської області водій автомобіля Hyundai Getz д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місті пригоди.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 11 грудня 2021року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000407 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ «СГ «Оберіг» згідно Полісу № 202243738(надалі-Відповідач).

03 жовтня 2022року на адресу Відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування для матері загиблого ОСОБА_2 . Загальна сума вимоги страхового відшкодування, заподіяного смертю ОСОБА_3 становить 260 000,00 грн (в межах страхового ліміту), з яких 78 000,00 грн моральної шкоди та 234 000гривень відшкодування на утримання.

23 грудня 2022 року Відповідач повідомив про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком відповідного рішення по кримінальній справі за фактом даної ДТП, вказавши, що відповідно до ст. 36 Закону страховик зупиняє розгляд справи.

02 листопада 2022року у відповідь на Адвокатський запит, Новгород-Сіверський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області повідомив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000407 від 11 грудня 2021року на даний час триває, рішення не прийнято.

23 грудня 2022року Страхова компанія у відповідь на запит про надання інформації повідомила, що станом на дату надання відповіді відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, покликаючись на п. 36.2 ст. 36 Закону.

16 січня 2023року у відповідь на Адвокатський запит, за підписом заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області, повідомлено про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000407 від 11.12.2021, триває.

З рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи і прийняття рішення про виплату страхового відшкодування не погоджуються, вважають його безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіль марки Hyundai Getz д.н.з. НОМЕР_1 в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини.

Таким чином, рішення про зупинення Відповідачем строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду є необгрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.

Також вважають, що є законні підстави стягнення з Відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, три проценти річних від простроченої суми боргу та інфляційні втрати для Позивача за період з 02.01.2023 по 21.02.2023р.; пеня у розмірі 18 164 грн 38 коп, три проценти річних від простроченої суми борги у розмірі 1089 грн. 89 коп. інфляційні витрати у розмірі 2080 грн 00 коп., та судові витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 12 000,00 грн. З огляду на викладене, позивачка ОСОБА_2 просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» страхове відшкодування у розмірі 260 000(двісті шістдесят тисяч )гривень та 21334(двадцять одну тисячу триста тридцять чотири)гривень 24 копійки (з яких: страхова пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 18 164(вісімнадцять тисяч сто шістдесят чотири)гривень 38 копійки, три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 1089(тисячу вісімдесят дев`ять) гривень 86 копійок, інфляційні втрати у розмірі 2080(дві тисячі вісімдесят)гривні та 12000 гривень витрат на правничу допомогу. В ході судового розгляду позовні вимоги позивача були збільшені та просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» страхове відшкодування у розмірі 260 000(двісті шістдесят тисяч)гривень та з розрахунку виконано на дату судового засідання станом на 04 травня 2023 року, що становить 54309(п`ятдесят чотири тисячі триста дев`ять)гривень 99копійок (з яких: страхова пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 43 808(сорок три тисячі вісімсот вісім) гривень 22копійки, три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 2 628(дві тисячі шістсот двадцять вісім) гривень 49 копійок, інфляційні втрати у розмірі 7 873(сім тисяч вісімсот сімдесят три) гривні 28копійок та 12000 гривень витрат на правничу допомогу. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_4 та Алексеев В. заперечили проти позовних вимог та просили суд відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. 11 грудня 2021року на вул. Незалежності в с. Кам`янська Слобода Новоград -Сіверського району Чернігівської області водій автомобіля Hyundai Getz д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місті пригоди.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 11 грудня 2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000407 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ «СГ «Оберіг» згідно Полісу № 202243738, діючий та який був чинним на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Статус страховика - Страховик є діючим членом МТСБУ.

03 жовтня 2022року на адресу Відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування для матері загиблого, ОСОБА_2 . Загальна сума вимоги страхового відшкодування, заподіяного смертю ОСОБА_3 становить 260 000,00 грн.(в межах страхового ліміту), з яких 78 000,00грн моральної шкоди та 234 000гривень відшкодування на утримання.

23 грудня 2022року Відповідач повідомив про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком відповідного рішення по кримінальній справі за фактом даної ДТП, вказавши, що відповідно до ст. 36 Закону страховик зупиняє розгляд справи.

02 листопада 2022 року у відповідь на Адвокатський запит, Новгород-Сіверський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області повідомив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000407 від 11 грудня 2021 року на даний час триває, рішення не прийнято.

23 грудня 2022року Страхова компанія у відповідь на запит про надання інформації повідомила, що станом на дату надання відповіді відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, а також повідомлено про припинення прийняття рішення за вказаною подією до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у справі законної сили, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП сина позивача в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. 16 січня 2023року у відповідь на Адвокатський запит, за підписом заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області О.Куценко, повідомлено про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000407 від 11.12.2021, триває. З копії копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07.07.1998 вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 16 грудня 2021 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 23 роки. Згідно довідок про склад сім`ї від 20.12.2021 №17-15/274/2, та 17-15/274/2 про спільне проживання, виданої старостою ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_2 до складу її сім`ї входять ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вони проживали разом та вели спільне господарство та ОСОБА_7 . З довідки від 21.01.2022 №25-15/87 виданої старостою ОСОБА_6 , вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 - мати, ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходилась на його утриманні. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9). Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до статей 1166. 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки. - незалежно від наявності вини. Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Так, статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу ті потерпілого. Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 січня 2019 року у справі №274/4882/17-ц (провадження №61-38295св18).

Таким чином, вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого. Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої етапі 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Разом з тим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону). Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (п. 34.1 статті 31 Закону). Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п. 34.2 статті 34 Закону). Тобто, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, виключно лише на умовах, встановлених ст. 1200 Цивільного кодексу України. За змістом частини першої ст.1200 Цивільного кодексу України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання та дитина потерпілого, народжена після його смерті. Визначення поняття «непрацездатні громадяни» наведена у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 21.04.2021 отримала статус пенсіонера за віком. Наведене підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 від 21.04.2021 серії НОМЕР_5 . Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 починаючи з 21.04.2021 р. була непрацездатною особою, та на час смерті свого сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) перебувала на його утриманні. При цьому, як вбачається із заяви від 03.10.2022, надісланої на адресу ТДВ «СГ «Оберіг» було долученоа до заяви копію зазначеного вище пенсійного посвідчення. Згідно до ст.36.2. Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Разом з тим, доводи представників відповідача про те, що у ТДВ «СГ «Оберіг» виникає обов`язок щодо прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування лише після отримання рішення по кримінальній справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди, суд не приймає до уваги, з огляду па наступне. Згідно п.35.1. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховик)' заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п.35.2. ст.35 Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа: б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування

(довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником, є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння

дорожньо-транспортної пригоди - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної

майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Положення статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищенаведене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014р., при розгляді цивільної справи №6-183цс14, зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Судом встановлено, загиблий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 був сином позивачки ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07.07.1998р. У зв`язку із смертю свого сина, позивачка ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та надала відповідні документи передбачені ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування. Необхідно також відмітити, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Разом з тим відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у даному випадку ОСОБА_3 . Не містять таких доказів і матеріали справи. Таким чином, відповідачам повинно виплатити страхове відшкодування ОСОБА_2 . При вирішенні питання щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат суд враховує наступне. Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З огляду на те, що в строки, визначені Законом, позивачці ОСОБА_2 не виплачено страхове відшкодування, а відтак з відповідача ТДВ «СГ «Оберіг» підлягає стягненню пеня за кожен день прострочення такої виплати. Згідно з розрахунком позивачки від 21.04.2023, з яким суд погоджується, розмір пені за період з 02.01.2023 по 04.05.2023, що підлягає стягненню з відповідача, становить 43808грн. 22коп. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь, час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 01.06.2016 у справі №6-927цс16). Так, у збільшеній позовній вимозі позивачка остаточно просила стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 7873грн.28 коп. та 3% річних - 2628 грн. 22 коп. за період з 02.01.2023 до 04.05.2023р. які є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідачем не спростовані жодні доводи позивача та не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували обставини, викладені позивачем. Також позивач просить стягнути з відповідача 12000 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання і професійної правничої допомоги. Вирішуючи цю позовну вимогу суд зазначає наступне. До матеріалів позовної заяви долучено копію ордеру про надання (правової) допомоги серії ВС №1188267 від 21.02.2023, виданий адвокатом Скочиляс І.М. на ім`я ОСОБА_2 . В ордері зазначено, що він виданий на підставі договору про надання правової допомоги №25.07.22 від 25.07.2023 та договір про надання правової допомоги №25.07.22 від 25.07.2023, відповідно до якого сторони домовились, що вартість послуг у суді І-інстанції становить 12 тис.грн. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що виграти на професійну правничу допомогу належать до судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язати з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1 ч.2 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, адвокатом Скочиляс І.М. не надано детальний опис наданих послуг та оригінал квитанції на суму 12000 гривень. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 ч.1 п.2 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України. Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1167, 1187, 1200 ЦК України, суд, У Х В А Л И В:

Позовні вимоги- задовольнити. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) страхове відшкодування у розмірі 260 000(двісті шістдесят тисяч )гривень. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 43 808(сорок три тисячі вісімсот вісім)гривень 22копійки, три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 2628 (дві тисячі шістсот двадцять вісім) гривень 49 копійок, інфляційні втрати у розмірі 7873 (сім тисяч вісімсот сімдесят три)гривні 28копійок, а всього разом 54 310(п`ятдесят чотири тисячі триста десять)гривень. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 3143(три тисячі сто сорок три) гривні. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду або через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області.

Суддя А.І.Іващенко

Повне судове рішення складено 29 червня 2023 року.