печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Головко Ю. Г.,

за участі секретаря судових засідань Солонухи Д. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченка Дмитра Євгеновича та скасування арешту, за участі заінтересованих осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченка Д.Є.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 вказала, що вона є власницею нерухомого майна, на яке було накладено арешт. Після звернення з клопотанням до відповідача, було отримано лист-відповідь (від 02.08.2022 №52518) в якому було відмовлено у знятті арешту, та одночасно повідомлено про те, що відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні підстави для зняття арешту в інший спосіб, ніж за рішенням суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2023 прийнято до свого провадження скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченка Дмитра Євгеновича, за участі заінтересованих осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», ОСОБА_2 .

В судовому засіданні 20.03.2023 учасники надали пояснення.

В судове засідання 03.05.2023 скаржник не з`явився, представник скаржника подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Начальник Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченка Д.Є., Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-387-1/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-006/1845/2007 від 26.12.2007 в розмірі 197 673 доларів США 08 центів, несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 16 115 доларів США 96 центів, судові витрати у розмірі 1 820 грн. 00 коп.

Право вимоги за Кредитним договором № ML-006/1845/2007 від 26.12.2007 було відступлено АТ «ОТП Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на підставі Договору Факторингу від 05.11.2010 та Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010.

09.04.2021 між ТОВ «ОТП ФакторингУкраїна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» було укладено Договір факторингу.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23.06.2021 № 757/23070/21- ц було замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ФакторингУкраїна» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-Кредо» у справі № 2-387-1/10 за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення за кредитним договором № ML-006/1845/2007 від 26.12.2007.

Отже, боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем - ТОВ «Інвест- Кредо».

На виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-387-1/10 02.12.2010 було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.

10.02.2012 виконавчий документ в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 повернуто стягувачу.

Відповідно до даних АСВП станом на момент подачі скарги відсутні відкриті виконавчі провадження щодо виконання рішення Печерського районного суду міста Києва у справі № 2-387-1/10 в яких стягувачем є Акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ФакторингУкраїна» або Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-Кредо».

Також, відповідно до довідки №01/60323 від 16.03.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-Кредо» підтверджує що не має майнових вимог до ОСОБА_3 згідно рішення Печерського районного суду міста Києва у справі 2-387-1/10.

Крім того, скаржнику стало відомо, що на її майно було накладено арешт у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, яке перебувало на виконанні в Голосіївському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

08.08.2022 на адресу представника скаржника надійшла відповідь на адвокатський запит від 02.08.2022 № 52514 в якій начальник Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що на виконанні Органу ДВС перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-387-1/10 від 21.04.2010 виданого Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» боргу у розмірі 213789,04 доларів США та 1820 грн.

02.10.2010 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 (з накладенням арешту на майно боржника). На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження внесено запис про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

14.02.2012 керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція чинна на момент винесення постанови), державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану.

Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не сплачено, виконавчий лист № 2-387-1/10 від 21.04.2010 виданий Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ "ОТП Банк" суму у розмірі 213789,04 доларів США та 1820,00 гри, не виконаний.

Крім того, у листі від 02.08.2022 №52518 начальник Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні підстави для зняття арешту в інший спосіб, ніж за рішенням суду.

Виходячи з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені п.1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного ч.1 ст. 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 7.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Згідно ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ч.1 ст. 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У даному випадку, вказана норма хоча і не регулює подібні правовідносини, що наразі розглядаються судом, проте висвітлює правовий механізм їх врегулювання між певними суб`єктами.

Отже, враховуючи, що у даному випадку механізм врегулювання не встановлений, суд вважає, що вимоги скарги про скасування постанов про накладення арешту є єдиним ефективним способом захисту з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням вимог вище наведеного законодавства.

У п. і 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. The United Kingdom, Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

На час розгляду даної скарги, будь-яких виконавчих проваджень щодо скаржниці не існує, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-Кредо» не має майнових вимог до ОСОБА_3 згідно рішення Печерського районного суду міста Києва по справі 2-387-1/10, проте обтяження майна скаржниці має місце, що беззаперечно порушує право власності останньої на мирне володіння майном і не переслідує будь якої легітимної мети.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що такі обтяження підлягають скасуванню судом.

Натомість, стосовно вимоги скаржника щодо визнання бездіяльності начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченка Дмитра Євгеновича суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду.

Згідно зі ч. 1 ст. 447 ЦПК України рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців закріплено пункту 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням того, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником у виконавчому провадженню № НОМЕР_1 не сплачено, суд приходить висновку, що підстав для задоволення вимоги скаржника стосовно визнання незаконною бездіяльності начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченка Дмитра Євгеновича немає.

Керуючись ст. ст. 354, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд,-

В И Р І Ш И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нідченка Дмитра Євгеновича та скасування арешту, за участі заінтересованих осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений Голосіївським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2010 № НОМЕР_1.

В задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. Г. Головко