Справа № 302/1329/19
№ 2/302/3/23
Номер рядка звіту 26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

14.07.2023 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді КривкаВ. П

з участю: секретар судового засідання Липей В.В.,

представник позивача - адвокат Гнатишак О.В.,

відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача - адвокат Рішко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції зі стороною позивача цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 253019 грн 05 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

18.11.2019 позивач звернувся в суд із зазначеним позовом з таким обґрунтуванням вимог до відповідача.

АТ КБ «Приватбанк (позивач) і ОСОБА_1 (відповідач) 31.01.2008 уклали кредитний договір № MKMWAN13721288 (надалі Договір), згідно якого позивач зобов`язався надати кредит у розмірі 8894,37 доларів США на термін до 30.01.2015, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Договором передбачено: погашення заборгованості здійснюється щомісячно у визначений період сплати (щомісячний платіж), який складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно з кредитним договором; у випадку порушення зобов`язань відповідач сплачує позивачу (Банку) відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач надав кредитні кошти відповідачу в повному розмірі згідно з договором. Відповідач своєчасно не надав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з договором, що відображено в Розрахунку заборгованості за договором, складеним позивачем, а саме станом на 10.09.2019 відповідач допустив заборгованість на суму 10112,67 доларів США, що за курсом НБУ відповідно до розпорядження станом на 10.09.2019 становить 253019 грн 05 коп.

Ця заборгованість складається: з 2665,68 доларів США (еквівалент в гривнях 66695,41)- заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 43,02 доларів США (еквівалент в гривнях 1076,38) - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом ; 7,64 доларів США (еквівалент в гривнях 191,15) заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 6905, 26 доларів США (еквівалент в гривнях 172769,91) пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. ; 9,99 дол. США (еквівалент в гривнях 250) штраф (фіксована частина); 481 , 08 дол. США (еквівалент в гривнях 12036,62) штраф (процентна складова).

Позивач покликається на застосування положень статей 1054, 525, 526,530 ЦК України.

Винесені в справі процесуальні рішення.

Згідно з ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Цімбота В.І. від 19.11.2019 відкрито провадження в справі і призначено підготовче провадження.

Згідно з ухвалами цього ж судді від 27.01.2020, від 26.02.2020, від 23.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті і проведення судових засідань в режимі відеоконференції зі стороною позивача.

Згідно з ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області (суддя Цімбота В.І.) від 25.05.2020 задоволено клопотання сторони відповідача і у справі призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено експерту Львівського НДІСЕ.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.09.2020 № 46 на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 08.09.2020 № 2577/0/15-20 про звільнення у відставку судді ОСОБА_2 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2020 визначено суддею в розглядуваній справі суддю Кривка В.П.

Згідно з ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Кривка В.П. від 01.10.2020 прийнято розглядувану справу до провадження зазначеного судді.

Згідно з ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09.08.2021 відмовлено в задоволенні клопотання експерта про уточнення експертного завдання.

Згідно з ухвалою цього ж судді від 24.11.2020 задоволено клопотання експерта про надання необхідних вихідних даних для проведення експертизи.

Згідно з ухвалою цього ж судді від 15.07.2020 відновлено провадження в справі у зв`язку з надходженням висновку експерта і призначено судовий розгляд справи по суті.

Згідно з ухвалою цього ж судді від 19.04.2023, від 11.05.2023. від 05.07.2023 постановлено проводити судове засідання в справі зі стороною позивача і судовим експертом в режимі відео конференції.

Процесуальні позиції сторін у справі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі на основі обґрунтувань , зазначених у позовній заяві. Просить не брати до уваги висновок експерта, бо таким не встановлені обставини за винесеними на розгляд експерта питаннями, а також відхилити заяву сторони відповідача про відмову в позові у зв`язку із закінчення строків давності, бо цей строк не минув за обставинами справи.

Сторона відповідача позов заперечила повністю на основі такого обґрунтування своєї позиції.

Згідно з відзивом на позов відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог і взяти до уваги , що позивач не здійснив спроби для отримання заборгованості шляхом реалізації заставного майна (автомобіля , який було придбано за кредитні кошти за згодою Банку і договору застави). Зокрема, позивач отримав виконавчий напис № 20901, виданий 16.11.2017 приватним нотаріусом Швець Р.О. про звернення стягнення заборгованості у сумі 178813,38 гривень. Натомість рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.09.2018 (справа № 302/193/18) цей виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Відповідачка вважає, що позивач безпідставно включив у суму погашення кредиту за графіком 723,74 долари США, а тому вона за неправильним графіком переплатила позивачу (Банку) 2125, 10 доларів США згідно з випискою Банку від 02.12.2014, тобто внесла на рахунок Банку в погашення кредиту суму 15223,79 доларів США станом на зазначену дату. Відповідачка вважає , що вона як позичальник всього сплатила позивачу 18200,76 доларів США.

29.01.2020 відповідачка подала заяву про застосування строків давності , обґрунтувавши це таким. Строк дії кредитного договору закінчився 31.01.2015. Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом 18.11.2019. Дата останнього платежу за договором 31.01.2015. З урахуванням цієї дати відповідачка вважає , що за позовними вимогами закінчився загальний трьох річний строк позовної давності, а за вимогами про стягнення пені, неустойки і штрафу минув строк давності один рік. Тому відповідачка просить застосувати положення статей 256- 258, 267 ч.3 ЦК України. У цій процесуальній заяві відповідачка повторно наголосила, що переплатила Банку кредитну заборгованість, покликаючись на наявні в неї банківські квитанції про погашення (сплату) заборгованості за кредитним договором з розрахунку: сплачено 15224 долари США замість 12700 доларів США разом із процентами, що на 2524 долари США більше позичених коштів за складеним Банком графіком сплати кредиту. З урахуванням початкового внеску 2976, 19 доларів США, відповідачка вважає, що сплатила Банку суму 18200,76 доларів США. Натомість вартість автомобіля становила 56180 гривень або 11870,58 доларів США.

Встановлені судом обставини.

31.01.2008 сторони уклали кредитно-заставний договір , номер якого зазначений вище. Згідно договору Банк (позивач) зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 8804.37 доларів США на умовах , зазначених у договорі, а Позичальник (відповідач) зобов`язався прийняти зазначені кредитні кошти і повернути їх та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Кредит надавався на умовах забезпеченості, повернення, строковості платності та цільового використання і в заставу (пункти2.1-2.2. Договору).

Зазначеним договором сторони передбачили: надання, отримання і повернення кредиту в іноземній валюті (доларах США), порядок розрахунків ( погашення заборгованості на відповідний банківський рахунок, черговість зарахування коштів для погашення кредиту, предмет застави автомобіль , власником якого є Позичальник, зареєстрований в установленому порядку; строк дії договору з 31.01 2008 по 31.01 2015, графік погашення кредитних коштів, відповідальність сторін у разі порушення умов договору у виді штрафів і неустойки визначеного розміру; строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю 5 років та інші умови виконання договору.

Договором також передбачено згоду співвласника автомобіля ОСОБА_3 на укладення Позичальником (відповідачкою) зазначеного договору з передачею у заставу автомобіля, який належить позичальнику і ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності марки «Дейво Нексія», 1,5 л з метою забезпечення договору.

Позивач видав відповідачці зазначені в договорі кредитні кошти, за які було придбано вищезазначений легковий автомобіль. Згідно графіка погашення зазначеного кредиту, який визнаний сторонами невід`ємною частиною договору (додаток № 1) погашення кредиту слід було здійснювати щомісячно за визначеною датою і розміром кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, починаючи від дати 28.02.2008 по 28.12.2014.

Згідно з письмовим розрахунком заборгованості за договором, складеним позивачем (банком) станом на 10.09.2019, відповідачка допустила заборгованість у розмірі та за видами зобов`язань , які зазначені вище за змістом позовної заяви. Зокрема, цим розрахунком датою 31.01.2015 зафіксовано заборгованість за кредитом (тілом) - 2665,68 дол. США; 43,02 дол. США - залишок заборгованості за процентами. Ці ж суми зафіксовані і датою 10.09.2019. Натомість інші боргові суми (зобов`язання у виді штрафів, комісії, пені) в розрахунку зафіксовані датою 10.09.2019.

Згідно з висновком судової економічної експертизи Львівського НДІСЕ № 6372 від 24.06.2022, призначеної судом за клопотанням сторони відповідача з вирішенням питань: встановити фактичну заборгованість по тілу кредиту і в якій валюті ?; встановити реальну процентну ставку за даним кредитним договором, - надано такий підсумковий висновок:

1) дослідженням поданих документів не надається можливе документально підтвердити визначену АТ КБ «Приватбанк» у «Розрахунку заборгованості за договором № MKMWAN13721288 від 31.08.2008, укладеного між банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 10.09.2019» суму заборгованості ( у т.ч. в частині відсутності бухгалтерських документів АТ КБ «Приватбанк» (первинних облікових регістрів), які обґрунтовують нарахування розподілених банком щомісячних платежів за період з 31.01.2015 (ця дата уточнена експертом після роз`яснення висновку і допиту експерта судовому засіданні) по 10.09.2019;

2)в обсязі поданих на дослідження документів та на підставі розрахунків, проведених експертом (економічна модель розрахунку, розмір реальної відсоткової ставки, відповідно до вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупні вартість кредиту, затверджені постановою правління НБУ від 10.05.2007 № 168, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 за № 541/13808, враховуючи умови зазначеного кредитно-заставного договору , складає 21, 74 %.

Судами також з приводу взаємних зобов`язань сторін по кредитно-заставному договору винесено такі рішення, які набрали законної сили.

Згідно з рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09.10.2015 (справа № 302/470/15-ц) відмовлено в позові ПАТ КБ «Приват банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави легковий автомобіль DAEWO NEXIA 1,5 GL , 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_1 , і задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_1 та стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені грошові кошти як безпідставно набуте майно в розмірі 36851 грн 92 коп., що станом на 08.06.2015 згідно ставки НБУ складає 1752, 35 доларів США.

Згідно рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2015 вищезазначене рішення суду за апеляційною скаргою Банку скасовано і задоволено позов ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. В рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором в сумі 3209, 23 доларів США , що за курсом НБУ від 10.04.2015 складає 75192 грн 32 коп., - звернуто стягнення на предмет застави вищезазначений автомобіль, шляхом продажу цього автомобіля Банком з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з наданням повноважень на отримання дублікату, з наданням повноважень для здійснення необхідних реєстраційних дій в органах ДАІ щодо зміни власника автомобіля. Цим же рішенням суду відмовлено ОСОБА_1 , в задоволенні зустрічного позову до ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» про повернення безпідставно набутого майна. У відповідності до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2016 касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено і залишено без змін рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2005. Згідно постанови від 18.08.2016 начальника Міжгірського ВДВС на підставі виконавчого листа № 302/470/15-ц, виданого 25.05.2016 відкрито виконавче провадження № 51989722 за заявою стягувача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Станом на час розгляду справи № 302/1329/19 рішення суду апеляційної інстанції в справі № 302/470/15-ц не виконано. У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила, що володіє та користується вищезазначеним автомобілем, що визнаний предметом застави в кредитно-заставному договорі, який є предметом судового розгляду щодо стягнення заборгованості.

Згідно з рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.09.2018 (справа № 302/193/18) частково задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу номер в реєстрі 20901 від 16.12.2017 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 13721288 від 31.01.2008 в сумі 6938,98 доларів США , що становить за курсом НБУ станом на 29.08.2017 суму 177013,38 гривень. В решті позовних вимог про зупинення виконавчого провадження № 55751276 від 09.02.2018 відмолено, зазначене рішення суду набрало законної сили. Згідно з постановою державного виконавця Міжгірського ВДВС ГТУ юстиції в Закарпатській області від 08.10.2019 закінчено виконавче провадження № 55751276 і припинено виконання виконавчого напису № 20901, виданого 16.11.2017.

Згідно з рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30.01.2017 (справа № 302/1140/16-ц) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору № MKMWAN13721288 від 31.01.2008 та припинення застави автомобіля марки DAWOO NEXIA 1.5 GL, 2007 р.в. державний номерний знак НОМЕР_1 . Це рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20.04.2017 і постановою КЦС ВС від 05.09.2019.

Оцінивши встановлені обставини, зміст позовних вимог, подані в справу докази сторонами, доводи сторін і їх представників, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке обґрунтування.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором , а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з статтями 525, 626, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається; боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Предметом спору в розглядуваній справі є виконання сторонами договірних зобов`язань за вищезазначеним кредитно-заставним договором у зв`язку з позовними вимогами Банку (позивача) до Боржника (відповідача) щодо стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями.

Зокрема, предметом спору є розмір кредитної заборгованості.

Із змісту письмового розрахунку позивача та змісту позовних вимог видно, що відповідачка не дотрималась належно виконання договору в частині виконання графіку погашення заборгованості, тобто не вносила відповідно до графіка щомісячні платежі або ж вносила не належний розмір щомісячного платежу для погашення кредитного зобов`язання і допустила заборгованість за тілом кредиту в розмірі суми 2665,68 доларів США і процентів за користування кредитом в розмірі 43,02 доларів США станом на 31.01.2015. З цієї дати, яка відповідає закінченню строку, на який було укладено кредитний договір у частині розстрочення сплати визначених сторонами щомісячних платежів, відповідачка припинила вносити кошти на банківський рахунок , відкритий для обслуговування кредитних зобов`язань.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що нею здійснено переплату кредитних коштів, бо таке не підтверджено жодним належним і допустимим доказом. Зокрема, цю обставину не підтверджено висновком судової економічної експертизи, яка була призначена судом за клопотанням сторони відповідача. Особистий письмовий розрахунок, який складений відповідачкою, суд визнає не належним і не допустимим доказом. Цей розрахунок спростований і обставинами, які встановлені рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанції, згідно з якими встановлено, що позивачка допустила заборгованість за кредитним договором, а саме в період дії строку договору щодо графіка щомісячних платежів (з 31.01.2008 по 31.01.2015). Судом також раніше перевірялись вимоги ОСОБА_1 щодо переплат кредиту і цієї обставини не встановлено, а вимоги позивачки з цього приводу відхилені повністю.

Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторону від виконання зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, які не були повернуті на виконання положень договору своєчасно і в розмірах, визначених договором. Адже зобов`язання з повернення розміру кредиту не виконані повністю.

Статтею 82 частинами 4, 5 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд відхиляє заяву відповідачки щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог з огляду на таке.

ОСОБА_1 покликається на застосування судом загального строку позовної давності та спеціального строку позовної давності до позовних вимог про повернення тіла кредиту і процентів , а також до штрафів і пені (неустойки). Суд вважає, що підстав для застосування положень статті 266, 267 ЦК України не має, бо за позовними вимогами не закінчився строк позовної давності.

Статтею 256 ЦК України передбачено: Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з статтею 259 ЦК України Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

У відповідності до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 14.11 Договору сторони передбачили встановлення строків позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю п`ять років. Цей пункт договору (як і інші положення Договору ) підписаний відповідачкою і представником банку (сторінка 15 договору). Ця обставина не заперечена відповідачкою і не оспорювалась в суді під час судового розгляду.

Отже, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки у межах строку позовної давності, встановленого сторонами у договорі, що відповідає вимогам цивільного закону.

Суд вважає , що позовні вимоги до відповідачки у виді стягнення пені, комісії і штрафів не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Зазначені суми заборгованості позивач сформував (нарахував) за змістом свого письмового розрахунку за межами строку дії договору в частині узгодженого графіка погашення заборгованості за Кредитом, тобто після 31.01.2015. Ці суми сформовані позивачем 10.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018 і 10.09.2019. Натомість позивач не надав розрахунок обчислення цих сум комісії, пені,штрафів. Про це не зазначено в позовній заяві, а також не має деталізації в письмовому Розрахунку. Зокрема, позивач не зазначив періоди, за які нараховується пеня, до яких прострочених щомісячних платежів (сум), в якому розмірі. Позивач також у цій частині вимог незіслався на порушення відповідачем відповідного пункту Договору. Натомість розділом 14 Договору передбачено відповідальність сторін, зокрема у випадку порушення зобов`язань позичальником.

Верховний Суд у справі № 369/10890/15-ц зробив висновок , що Банк має право на стягнення пені, яка обчислюється у відсотках від суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Це означає, що розмір пені має бути доведений належним розрахунком.

Отже, ці вимоги суд визнає такими, що не підтверджені належними, достовірними і допустимими доказами, які із застосуванням принципу доказування поза розумним сумнівом стверджували б об`єктивно правильний розмір заборгованості зазначеного виду. Окрім цього, сума боргу за вимогами про стягнення пені більше ніж у два з половиною рази перевищує розмір кредитної заборгованості (тіла кредиту).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом частини 1 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Отже, враховуючи те, що порушення боржником зобов`язання є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, порушення позичальником умов кредитного договору щодо своєчасної сплати суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами тягне за собою обов`язок позичальника сплатити кредитору пеню.

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 625 ЦК України передбачено боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 81 ЦПК України «Обов`язок доказування і подання доказів» передбачає , що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на встановлені обставини, викладене нормативно правове обґрунтування, правові висновки Великої Палати у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2-18 справа № 310/11534/13-ц, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, суд дійшов переконання, що позов слід задовольнити частково в такому розмірі щодо вимог про стягнення з відповідача в користь позивача кредитної заборгованості:

2665, 68 доларів США , що відповідає за курсом НБУ станом на час подання позову (10.09.2019 25, 02 грн/долар США) 66695 гривень 31 коп. (заборгованість за тілом кредиту станом на 31.01.2015);

43,02 доларів США , що відповідає еквіваленту за вищезазначеним курсом сумі 1076 гривень 36 коп. (заборгованість за процентами станом на 31.01.2015).

В решті позовних вимог слід відмовити позивачеві за недоведеністю цих вимог належними доказами та обґрунтуванням.

Судові витрати у виді судового збору, відповідно до положень ЦПК про часткове задоволення вимог підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, виходячи з ставки судового збору 1% до ціни позовних вимог, які задоволені, але не менше ставки судового збору, яка діяла на час подання позову відповідно до положень закону «Про судовий збір», а саме з розрахунку: 66695, 31 + 1076 ,36 = 67771, 67 гривень (ціна задоволених позовних вимог).

Отже, сума судового збору, яка підлягає поверненню позивачу за рахунок відповідача має становити 1921 грн. В решті вимог про стягнення цих судових витрат слід відмовити позивачу.

Судові витрати у виді понесених стороною відповідача витрат на оплату вартості судової економічної експертизи не можуть бути покладені на сторону позивача, бо висновок експерта не підтвердив вимоги і позицію відповідача щодо переплати кредитних платежів та обставини , на які покликалась сторона відповідача. Ці витрати має нести відповідач.

Керуючись статтями 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Міжгірським РВ УМВС у Закарпатській області 12.03.1998, мешканки АДРЕСА_1 в користь АТ КБ «Приватбанк», , м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, буд. 50, рахунок № НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат) МФО № 305299 заборгованість за кредитним договором № MKMWAN 13721288 від 31.01.2008 в сумі 67771 гривень 67 коп., а також судові витрати у виді судового збору в сумі 1921 гривня, всього стягнути 69692 грн 67 коп.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог та стягнення решти судових витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Повне рішення складено 24.07.2023 року.

Суддя: В. П. Кривка