Справа № 444/1222/23
Провадження № 2/444/554/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рава Руської міської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Рава - Руська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ :

Свої позовні вимоги Позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько Позивачки ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все належне йому майно. ОСОБА_2 заповів все своє майно своїй дружині ОСОБА_3 . ОСОБА_3 вступила в спадщину після смерті свого чоловіка та отримала свідоцтва про право на спадщину після його смерті свого чоловіка на земельні ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. У померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є донька ОСОБА_1 . ОСОБА_3 заповіла все своє майно своїй дочці ОСОБА_1 .

З метою оформлення спадщини після смерті матері, Позивач звернулась із заявою в Рава Руську ДНК. Державний нотаріус Рава Руської ДНК завів спадкову справу № 126/2022, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. На підставі поданих документів Позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що складається з земельних ділянок та з частину колгоспного типу двору та частину господарських будівель, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_3 , як голові двору.

Проте державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на частину житлового будинку та частину господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , яка належала померлому чоловікові - ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку фактично ОСОБА_3 успадкувала після смерті свого чоловіка - ОСОБА_2 проте своїх спадкових прав не оформила, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Довідка № 237 підтверджує те, що ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована разом із своїм чоловіком, ОСОБА_2 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та разом вели спільне господарство. А тому слід вважати, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті чоловіка в тому числі і частину колгоспного типу двору та частину господарських будівель, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , проте з невідомих причин частину колгоспного типу двору та частину господарських будівель, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 не оформила.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Враховуючи вищенаведене, Позивач змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача Рава Руської міської ради Львівського району, Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Однак, представник відповідача Рава-Руської міської ради Львівського району, Львівської області надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника. У вирішенні даної справи покладається на думку суду.

Представник третьої особи Рава - Руської ДНК в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином. Однак надіслала на адресу суду спадкову справу та клопотання про розгляд справи у її відсутності. У вирішенні даної справи покладається на думку суду.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Крім того суд враховує, що неявка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько Позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все належне йому майно.

ОСОБА_2 заповів все своє майно своїй дружині ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 вступила в спадщину після смерті свого чоловіка, що підтверджується витягом з Спадкового реєстру та отримала свідоцтва про право на спадщину після його смерті свого чоловіка на земельні ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 .

У померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є донька ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 заповіла все своє майно своїй дочці ОСОБА_1 .

З метою оформлення спадщини після смерті матері, Позивач звернулась із заявою в Рава Руську ДНК.

Державний нотаріус Рава Руської ДНК завів спадкову справу № 126/2022, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. На підставі поданих документів Позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що складається з земельних ділянок та з частину колгоспного типу двору та частину господарських будівель, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_3 , як голові двору.

Проте державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на частину житлового будинку та частину господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , яка належала померлому чоловікові - ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку фактично ОСОБА_3 успадкувала після смерті свого чоловіка - ОСОБА_2 проте своїх спадкових прав не оформила. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Довідка № 237 підтверджує те, що ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована разом із своїм чоловіком, ОСОБА_2 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та разом вели спільне господарство. А тому слід вважати, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті чоловіка в тому числі і частину колгоспного типу двору та частину господарських будівель, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , проте з невідомих причин частину колгоспного типу двору та частину господарських будівель, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 не оформила.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, Позивач змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Позивач повідомляє, що свідоцтво про право особистої власності на будівлю, видане 31.12.1987р. підтверджує, що будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 , як голові колгоспного типу двору.

Довідка № 791 підтверджують те, що станом на 30.06.1990 р. головою двору в АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 , а членом двору був ОСОБА_2 .

Станом на 15.04.1991р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже всі члени колгоспного двору, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 формально мають право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме по 1/2 частині нерухомого майна колгоспного двору та по 1/2 частині господарських будівель і споруд даного двору, яке збереглося після його припинення.

З метою оформлення права власності Позивач звернулась в Рава Руську міську раду Львівського району, Львівській області. Проте їй було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду.

На підставі вищевикладеного та відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Оскільки господарство в АДРЕСА_1 відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні. Однак оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до ч.1 п. 9 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація їх права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад.

Діючою на той час постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записи в по господарських книгах підтверджується власність.

Згідно п 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні.

Однак, звернувшись до Рава Руської міської ради Львівського району Львівської області, щодо оформлення права власності на будинок та господарські будівлі. Позивачу було усно роз`яснено про судовий порядок визнання права власності. Оскільки на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» від 01.01.2013 року в даному випадку реєстрація права власності можлива лише за рішенням суду.

Позивач вказує, що право власності двору АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3 , як головою двору, що підтверджує свідоцтво про право власності.

Довідка № 3755 котра видана КП ЛОР «Червоноградським міжміським БТІ» підтверджує, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_3 .

Із довідки № 792 вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває.

Малолітні та неповнолітні в житловому будинку по АДРЕСА_1 не проживають та не зареєстровані.

Житловий будинок господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 , складається з приміщень:житлової (площею 19,5 кв.м.);житлової (площею 18,7 кв.м.);житлової (площею 11,7 кв.м.);коридор (площею 6,3 кв.м.);веранда (площею 7,4 кв.м.);кухня (площею 7,0 кв.м.); санвузол (площею 7,9 кв.м.).Загальна площа житлового будинку 78,5 кв.м. (житлова площа 49,9 кв.м., допоміжна площа 28,6 кв.м.).

Господарські будівлі: прибудова, гараж, сарай, сарай, хвіртка, ворота, огорожа та колодязь, що підтверджується технічним паспортом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ст. 1216-1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача належить задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із положеннями п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Вищенаведене свідчить про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст., ст. 23, 247, 258, 259, 264, 265, 319, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 25.06.1997 року. Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 78,5 кв.м. (житлова площа 49,9 кв.м., допоміжна площа 28,6 кв.м.)) та 1/2 частину господарських будівель та споруд (прибудова, гараж, сарай, сарай, хвіртка, ворота, огорожа та колодязь), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому чоловікові - ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та яку фактично ОСОБА_3 успадкувала після смерті свого чоловіка - ОСОБА_2 , проте своїх спадкових прав не оформила.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 19.07.2023 року.

Суддя: Мікула В. Є.