Постанова

Іменем України

05 липня 2023 року

м. Київ

справа № 757/53069/21-ц

провадження № 61-1766 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Міністерство юстиції України,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Сегетіс», ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 11 січня 2023 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Сегетіс» (далі - ТОВ «Сегетіс», товариство), ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними та скасування наказу.

Позовна заява мотивована тим, що Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції розглянуто скаргу ТОВ «Сегетіс», зареєстровану у Міністерстві юстиції України 11 лютого 2021 року щодо рішень від 02 січня 2020 року № 50558853, № 50559160, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О. О. та від 03 липня

2020 року № 52955734, № 52956112, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О. В. щодо нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень № 74/1, № 74/2, які знаходяться на АДРЕСА_1 , які належали їй.

Наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 2021 року № 2069/5 скаргу ТОВ «Сегетіс» задоволено частково та скасовано рішення від 02 січня 2020 року № 50558853 і № 50559160, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О. О. щодо реєстрації за нею права власності на вищевказане нерухоме майно.

Зазначений наказ Міністерства юстиції України є незаконним, оскільки

ТОВ «Сегетіс» не було підтверджено порушення його прав у результаті прийняття оскаржуваних рішень приватного нотаріуса, через те, що товариство є власником нежитлових приміщень № 99, загальною площею 247,1 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 , проте вона була власником інших нежитлових приміщень № 74/1, загальною площею 127,7 кв. м, та № 74/2, загальною площею 217,9 кв. м, які є відмінними, та до складу групи приміщень, належних ТОВ «Сегетіс» не входили.

Таким чином, Міністерство юстиції України не мало право задовольняти скаргу ТОВ «Сегетіс», оскільки товариство не надало документів, що підтверджують його право власності на спірне майно, також були відсутні докази порушення прав заявника, враховуючи, що висновок будівельно-технічного дослідження надано товариством після спливу десяти робочих днів з моменту реєстрації скарги ТОВ «Сегетіс».

Крім того, неможливо було розглядати скаргу товариства, оскільки допущено пропуск строку на оскарження рішення державного реєстратора, неналежним чином були повідомленні усі суб`єкти оскарження про місце, день та час проведення відповідного засідання. У Міністерства юстиції України відсутня компетенція щодо розгляду скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, коли таке право набуто на підставі судового рішення.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 09 червня 2021 року № 2069/5, зобов`язати відповідача відновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 січня 2020 року № 50558853, № 5055160, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О. О.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року

у складі судді Бусик О. Л. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 09 червня 2021 року № 2069/5. Зобов`язано Міністерство юстиції України відновити

у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 січня 2020 року № 50558853,

№ 50559160, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О. О. Стягнуто з Міністерства юстиції України

на користь ОСОБА_1 1 816 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Міністерство юстиції України відповідно до положень частини другої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

не мало повноважень здійснювати перевірку дій державного реєстратора

та надавати оцінку рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

від 02 січня 2020 року № 50558853, № 50559160, прийнятих приватним нотаріусом, оскільки він здійснював реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна за ОСОБА_1 , у тому числі на підставі судового рішення. Отже, Міністерство юстиції України вийшло за межі своєї компетенції, оскільки такі скарги розглядаються виключно судом.

Крім того, у порушення абзацу 3 частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідачем розглянуто та вирішено скаргу ТОВ «Сегетіс» лише 20 травня

2021 року, тобто з перевищенням 45 календарних днів, оскільки її зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2021 року. Отже, недотримання вказаного строку, який є присічним (преклюзивним), позбавляє права розгляду та вирішення відповідної скарги.

Безпідставними є посилання ОСОБА_1 на те, що ТОВ «Сегетіс» не було підтверджено порушення його прав у результаті прийняття оскаржуваного наказу відповідачем, оскільки згідно з висновком експертного будівельно-технічного дослідження судового експерта Черніна Я. О. від 16 квітня

2021 року № 08/04-21 параметри нежитлових приміщень № 74/1, загальною площею 127,7 кв. м, та № 74/2, загальною площею 217,9 кв. м, що знаходяться в АДРЕСА_1 , співпадають з параметрами групи приміщень № 99, загальною площею 247,10 кв. м, що знаходяться за цією

самою адресою та за всіма ознаками спірні нежитлові приміщення № 74/1 та № 74/2 знаходяться у межах групи нежитлових приміщень № 99 з урахуванням демонтованих перегородок в цій групі приміщень № 99, що належать

ТОВ «Сегетіс». При цьому, позивачем не підтверджено недостовірність чи неправильність вказаного висновку експертного дослідження.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 11 січня 2023 року апеляційні скарги ТОВ «Сегетіс», Міністерства юстиції Українизадоволено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року скасовано та прийнято нову постанову. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Міністерства юстиції України, ТОВ «Сегетіс» судові витрати у розмірі 2 724 грн кожному.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що копія рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2004 року у справі № 2-261/04, на підставі якого зареєстровано право власності позивачки на спірне майно, не надавалася, а тому районний суд, не з`ясувавши, що було предметом судового розгляду у справі № 2-261/04, дійшов передчасного та помилкового висновку, який ґрунтується на припущеннях, про те, що Міністерство юстиції України згідно з частиною другою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не мало повноважень здійснювати перевірку дій державного реєстратора і надавати оцінку рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і порушило свої дискреційні повноваження.

Крім того, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності, а відтак, само по собі проведення державним реєстратором державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі наданого заявником судового рішення, яке не стосувалось набуття речових прав на нерухоме майно, не можна ототожнювати з набуттям права власності на підставі судового рішення.

Судом першої інстанції також не враховано, що Міністерство юстиції України, розглядаючи по суті скаргу ТОВ «Сегетіс», досліджувало рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2004 року у справі № 2-261/04

та у мотивах висновку Центральної колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора

від 20 травня 2021 року встановило, що оскаржувані рішення прийняті приватним нотаріусом Кравець О. О. за результатом розгляду заяв, поданих від імені ОСОБА_1 , до яких додано електронні копії документів, зокрема рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2004 року у справі № 2-261/04, яким стягнуто з об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Парламент» (далі - ОСББ «Парламент») на користь ОСОБА_4 збитки у вигляді грошової плати, і подане заявником судове рішення не стосувалось набуття речових прав на нерухоме майно.

Апеляційний суд вказав про те, що районний суд не врахував факт того, що частиною третьою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачені процесуальні наслідки перевищення колегією встановленого 45-денного строку розгляду та вирішення скарги, зокрема не передбачено після закінчення цього строку припинення розгляду та вирішення скарги, і що встановлення відповідного строку слід розцінювати як гарантію законодавця на своєчасність розгляду скарги та захист прав заявника, а не позбавлення його права на оскарження дій державного реєстратора. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вказаний строк є присічним, а прийняття Міністерством юстиції України наказу за результатами розгляду скарги поза межами такого строку незаконним.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів набуття

на підставі рішення суду права власності на спірне нерухоме майно, апеляційний суд дійшов висновку, що Міністерство юстиції України під час розгляду скарги ТОВ «Сегетіс» діяло відповідно до своєї компетенції, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законом, а доводи ОСОБА_1 про порушення відповідачем вимог частини другої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підтверджено відповідними доказами.

Крім того, спростовуються наявними у справі доказами доводи

ОСОБА_1 про неналежне повідомлення заінтересованих осіб про час і місце засідання колегії, а саме повідомленням державного підприємства «Національні інформаційні системи», згідно з яким оголошення про засідання колегії від 23 лютого 2021 року було розміщено на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України 19 лютого 2021 року, оголошення про засідання колегії від 23 березня 2021 року розміщено на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України 19 березня 2021 року, оголошення про засідання колегії 20 травня 2021 року розміщено на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України 17 травня 2021 року. Таким чином, відповідачем було дотримано строк для розміщення оголошення на офіційному веб-сайті не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 757/53069/21 з Печерського районного суду м. Києва.

У травня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2023 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець О. О. здійснював реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна за ОСОБА_1 , у тому числі на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2004 року у справі

№ 2-261/04, тому Міністерство юстиції України у порушення положень статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вийшло за межі своєї компетенції, оскільки було позбавлено правової можливості на розгляд такої скарги, так як вона підлягає розгляду виключно судом.

Вказаними діями Міністерство юстиції України допущено порушення дискреційних повноважень. Посилався на відповідні судові рішення Верховного Суду.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про можливість встановлення змісту рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2004 року

у справі № 2-261/04 з оспорюваного позивачкою опису рішення Міністерства юстиції України, оскільки копія вказаного судового рішення у цій справі відсутня. Отже, суд мав досліджувати саме рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2004 року у справі № 2-261/04.

Скаргу ТОВ «Сегетіс» зареєстровано 11 лютого 2021 року, проте розглянуто її відповідачем лише 20 травня 2021 року, тобто з порушенням абзацу 3

частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з перевищенням 45 календарних днів, тобто присічного строку, сплив якого позбавляла відповідача права розгляду відповідної скарги.

Доводи особи, яка подала відзив

У червні 2023 року ТОВ «Сегетіс» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною

і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують,

на їх законність не впливають. Оспорюваний наказ Міністерства юстиції України відповідає положенням закону, оскільки відповідач під час розгляду скарги ТОВ «Сегетіс» діяв відповідно до своєї компетенції, на підставі,

в межах повноважень та у спосіб визначений законом.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 20 жовтня 2011 року ТОВ «Сегетіс» придбало нежилі приміщення з № 1 по № 19 (групи приміщень № 99) в літ. А, загальною площею 247,10 кв. м, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 січня 2020 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Кравець О. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), від 02 січня 2020 року індексний номер 50558853, про реєстрацію права власності

ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, площею 127,7 кв. м, за адресою АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: 2-261-1/04, видане 23 липня 2004 року, видавник: Печерський районний суд м. Києва; договір про відступлення прав вимог, серія та номер: б/н, виданий 28 жовтня 2005 року, видавник: укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; договір про відступлення прав вимог, серія та номер: б/н, виданий 24 грудня 2019 року, видавник: укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ; Повідомлення: серія та номер: 2-261-1/04, виданий 04 листопада 2019 року, видавник: Печерський районний суд м. Києва; Угода, серія та номер: б/н, виданий

08 листопада 2005 року, видавник: укладений між ОСОБА_5 та

ОСББ «Парламент», технічний паспорт, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий

26 грудня 2019 року, видавник: товариство з обмеженою відповідальністю «БТІ-ЄВРОФАСП» (а. с. 57, т. 1).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 січня 2020 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Кравець О. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), від 02 січня 2020 року індексний номер 50559160, про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, площею 217,9 кв. м, за адресою АДРЕСА_3 , підстава виникнення права власності: технічний паспорт, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 26 грудня 2019 року, видавник: товариство з обмеженою відповідальністю «БТІ-ЄВРОФАСП»; рішення суду, серія та номер: 2-261-1/04, видане 23 липня 2004, видавник: Печерський районний суд м. Києва; договір про відступлення прав вимог, серія та номер: б/н, виданий 28 жовтня

2005 року, видавник: укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; Угода, серія та номер б/н, виданий 08 листопада 2005 року, видавник: укладений між ОСОБА_5 та ОСББ «Парламент»; Повідомлення: серія та номер: 2-261-1/04, виданий 04 листопада 2019 року, видавник: Печерський районний суд

м. Києва; Договір про відступлення прав вимог, серія та номер: б/н,

виданий 24 грудня 2019 року, видавник: укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а. с. 58, т. 1).

Згідно з повідомленням ДП «Національні інформаційні системи» оголошення про засідання колегії від 23 лютого 2021 року було розміщено на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України 19 лютого 2021 року, оголошення про засідання колегії від 23 березня 2021 року розміщено на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України 19 березня 2021 року, оголошення про засідання Колегії 20 травня 2021 року розміщено на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України 17 травня 2021 року (а. с. 77, 222, т. 1).

Відповідно до копії оголошення про засідання колегії 23 березня 2021 року

відбудеться засідання Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг

на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, у тому числі

на 10 год. 20 хв. - розгляд скарги ТОВ «Сегетіс» від 09 лютого 2021 року, заінтересовані особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а. с. 76, т. 1).

Згідно з висновком Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів від 20 травня 2021 року скаржник просив скасувати оскаржувані рішення від 02 січня 2020 року № 50558853 та

№ 50559160, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О. О. (далі - рішення 1), а також оскаржувані рішення від 03 липня 2020 року № 52955734 та № 52956112 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької О. В.

(далі - рішення 2), вказуючи, що він є власником нежитлових приміщень,

з № 1 по № 19 (групи приміщень № 99), загальною площею 247,1 кв. м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Заявник довідався, що невідомими особами належні йому нежитлові приміщення № 99 були незаконно розділені та зареєстровані на нові приміщення з присвоєнням їм нових номерів та АДРЕСА_4 зареєстровані за ним до 01 січня 2013 року. Реєстрація права власності на нежитлові приміщення

№ 74/1, 74/2 відсутня. Також заявником подано документи, які підтверджують, що нежитлові приміщення № 74/1, 74/2 знаходяться у межах нежитлових приміщень № 99. Оскаржувані рішення 1 є протиправними, оскільки право власності на нежитлові приміщення № 74/1, 74/2 зареєстровані за ОСОБА_1 без документів, які підтверджують виникнення таких прав. Оскаржувані рішення 2 прийняті приватним нотаріусом Комарницькою О. В. відповідно до вимог закону, оскільки державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення № 74/1, 74/2 за ОСОБА_3 проведена у результаті вчинення нотаріальних дій на підстав посвідчених нею договорів купівлі-продажу, які відповідно до положень закону підтверджують виникнення таких прав (а. с. 21-27, т. 1).

Наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 2021 року № 2069/5 скаргу ТОВ «Сегетіс» задоволено частково та скасовано рішення від 02 січня 2020 року № 50558853 та № 50559160, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О. О. (а. с. 20, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

В ухвалі Верховного Суду про відкриття касаційного провадження у справі зазначено підставу касаційного оскарження пункти 2, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, проте постанова апеляційного суду підлягає зміні щодо мотивів скасування рішення суду першої інстанції і відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Відповідно до частин першої, дев`ятої, десятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в адміністративній справі № 826/9341/17 (провадження № 11-318апп19) зазначено, що «спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з відповідним наказом Міністерства юстиції України про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача. Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, Велика Палата Верховного Суду, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно. Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року у справі № 757/34482/19 (провадження № 61-2407св21), враховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі

№ 826/9341/17 (провадження № 11-318апп19), зазначено, що у справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між позивачем та особами, речові права на майно яких оспорюється і щодо яких здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому Міністерство юстиції України, як орган, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав, є неналежним відповідачем у справі. У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог до Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання певні дії необхідно відмовити із зазначеної підстави».

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справа № 707/477/20 (провадження

№ 61-10084св20), від 31 травня 2022 року у справі № 727/842/20 (провадження № 61-932св21), від 31 серпня 2022 року у справі № 592/4422/20 (провадження № 61-4726св21), від 19 жовтня 2022 року у справі № 369/757/20 (провадження № 61-6223св22), від 07 грудня 2022 року у справа № 607/10025/20 (провадження № 61-16978 св 21), від 10 травня 2023 року у справа

№ 640/9468/20 (провадження № 61-12407св22).

Державний реєстратор є неналежним відповідачем у справі щодо внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності на житловий будинок і земельну ділянку за третьою особою. Належним відповідачем у такій справі має бути третя особа, з якою позивач, на її думку, має право спільної сумісної власності на вказані об`єкти (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах

від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, провадження № 14-512цс18, від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20), провадження

№ 12-83гс21). Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 12 лютого 2020 року у справі

№ 820/4524/18, провадження № 11-948апп19, від 12 лютого 2020 року у справі № 2140/1950/18, провадження № 11-975апп19 та інших).

Між тим, якщо позивач вважає, що порушення його права власності на спірне нерухоме майно відбулося у результаті прийняття Міністерством юстиції України оскаржуваного наказу у процедурі розгляду, визначеної статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, який позивач вважає неправомірним, то незважаючи на наявність спору між власниками нерухомого майна, Міністерство юстиції України також може бути належним відповідачем за вимогою про скасування наказу (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2023 року у справі №761/37884/19-ц (провадження

№ 61-1033св23), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 143/549/21 (провадження № 61-19702св21), від 13 жовтня 2021 року у справі

№ 143/1020/20 (провадження № 61-5324св21)).

Наведені висновки узгоджуються з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі

№ 802/385/18-а (провадження № 11-369апп19), в якій зазначено, що «спір про скасування наказу Міністерства юстиції України, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою було зареєстровано аналогічне право щодо тих же земельних ділянок. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої було здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь Міністерства юстиції України та державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач чи третя особа вважають їх винними у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру».

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження №11-377апп18), від 18 червня 2019 року у справі № 924/478/18 (провадження №12-11гс19), від 12 лютого 2020 року у справі № 1840/3241/18 (провадження №11-958апп19), від 17 лютого 2021 року у справі № 821/669/17 (провадження №11-309апп20).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава

(стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.

Позивачем оскаржено наказ Міністерства юстиції України, яким було скасовано рішення про державну реєстрацію прав ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, оскільки його законним власником, начебто, є ТОВ «Сегетіс». Отже, фактично цей спір стосується цивільних прав ОСОБА_1 на нерухоме майно, порушених ТОВ «Сегетіс».

Позивач не був заявником оскаржуваних реєстраційних дій Міністерства юстиції України, які були вчинені за скаргою ТОВ «Сегетіс». Наказ оспорено

у порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ураховуючи викладене, апеляційний суд не врахував, що оскільки, ОСОБА_1 не пред`явила позовних вимог до ТОВ «Сегетіс», клопотання про залучення його до участі у справі, як співвідповідача не заявляла, тому позов не підлягає задоволенню, оскільки не залучено належного співвідповідача, що є самостійною правовою підставою для відмови в його задоволенні.

Суд апеляційної інстанції по суті правильно вирішив спір та вірно скасував рішення районного суду і відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 проте дійшов помилкового висновку щодо мотивів такої відмови.

Верховний Суд дійшов висновку про необхідність зміни оскаржуваної постанови апеляційного суду щодо її мотивів.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 11 січня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 11 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

С. Ф. Хопта