ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року місто Чернівці справа №716/1787/22

провадження №22-ц/822/412/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Служба у справах дітей Кадубовецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 березня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Кадубовецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав, головуючий в суді першої інстанції суддя Вайновська О.Є.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кадубовецької сільської ради, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилався на те, що з 14 жовтня 1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , в якому у них народилася донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 2021 року шлюбні відносини між ними припинилися, а в липні 2022 року шлюб було розірвано на підставі рішення суду. Відповідачка з 2021 року змінила своє місце проживання, а дитина залишилася проживати разом з ним. З того часу ОСОБА_2 усунулася від виконання батьківських обов`язків щодо доньки, не цікавиться її життям, не спілкується з дитиною, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, не утримує матеріально. Такі дії з боку відповідачки порушують права дитини на батьківське піклування.

Відповідно до висновку практикуючого психолога-консультанта від 24 листопада 2022 року, донька ОСОБА_7 повністю позбавлена материнської турботи та любові, потерпає від нестачі уваги з її сторони та страждає від нерозуміння таких вчинків матері.

Просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо їх доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Кадубовецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Повний текст рішення складено 30 березня 2023 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, вказав, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, під час ухвалення суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та порушив норми процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Посилався на те, що відповідачка з 2021 року участі у навчальному процесі доньки не бере, на огляди до Амбулаторії ЗПСМ з 2021 року доньку не приводила.

За висновком психолога, дитина повністю позбавлена материнської турботи та любові, потерпає від нестачі уваги з її сторони та страждає від непорозуміння таких вчинків своєї матері, негативні емоції посилюються під час згадок про матір, її участь у житті сім`ї; рекомендовано обмежити спілкування та нагадування про матір.

З висновку Служби у справах дітей Кадубовецької сільської ради №1/10 від 09 січня 2023 року вбачається доцільним позбавити батьківських прав відповідачку щодо її малолітньої доньки ОСОБА_6 , з огляду на те, що матір самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, здоров`ям, матеріально не утримує.

Вважає висновки суду безпідставними, оскільки в ході підготовки висновку, Служба у справах дітей проводила спілкування з педагогічними працівниками дитини, класним керівником, сімейним лікарем, а також сусідами, за результатами чого було встановлено що мати самоусунулась від виконання своїх материнських обов`язків.

Крім цього, сама відповідачка пояснила Службі у справах дітей, що у неї немає вільного часу на дитину, оскільки вона зустріла своє кохання та готується до переїзду на проживання до Туреччини. А також, при спілкуванні з дитиною та пояснила що вона ображена на матір, оскільки остання не цікавиться її життям та самоусунулась від її виховання.

Вважає, що суд безпідставно проігнорував чітко висловлену думку дитини, якій виповнилось 14 років, висловлену в судовому засіданні щодо позбавлення її матері батьківських прав.

Крім цього, відповідачка визнала повністю позовні вимоги і надала з приводу цього нотаріально посвідчену заяву.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, судом порушені норми процесуального права, оскільки у разі якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд повинен постановити ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжити розгляд справи.

В іншому випадку, за відсутності такої ухвали суд повинен постановити рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Межі розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Представник позивача Поляк М.В. надіслала до апеляційного суду заяву, згідно якої просили розглядати справу у її та позивача відсутність (а.с.149).

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла до апеляційного суду нотаріально посвідчена заява, де остання вказала, що вирішення питання щодо позбавлення її батьківських прав немає для неї особливого значення та не впливає на її життя. Не заперечує проти скасування рішення першої інстанції та просила розглядати справу у її відсутність (а.с.146).

Представник відповідачки ОСОБА_8 надіслав до апеляційного суду заяву, згідно якої просив розглядати справу у його та відповідачки відсутність (а.с.145).

Таким чином, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №07 вчинений виконкомом Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 23 лютого 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11).

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 липня 2022 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.12, 13).

Згідно довідки №2166, виданої виконавчим комітетом Кадубовецької сільської ради від 15 листопада 2022 року, неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Позивач працює на посаді пекаря у ФОП ОСОБА_9 , отримує стабільний дохід (а.с.24). За місцем роботи характеризується позитивно, як цілеспрямований, наполегливий, комунікабельний, тактовний працівник (а.с.25).

Матір дитини ОСОБА_2 проживає в тому ж селі по АДРЕСА_2 (а.с.46, 54), проте участі у навчальному процесі доньки з 2021 року не бере (а.с.17), на огляди до Амбулаторії ЗПСМ с. Кадубівці з 2021 року доньку не приводила (а.с.16).

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», ОСОБА_3 станом на 08 листопада 2022 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває (а.с.21).

За висновками практичного психолога-консультанта від 24 листопада 2022 року, під час розмови з дитиною ОСОБА_10 , психологом встановлено, що дитина повністю позбавлена материнської турботи та любові, потерпає від недостачі уваги з її сторони та страждає від нерозуміння таких вчинків своєї матері; негативні емоції посилюються під час згадок про матір, її участь в житті сім`ї; рекомендовано обмежити спілкування та нагадування про матір (а.с.32-41).

З висновку Служби у справах дітей Кадубовецької сільської ради №1/10 від 09 січня 2023 року вбачається доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на те, що матір самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, здоров`ям, матеріально не утримує (а.с.51).

Доводи та мотиви апеляційного суду та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до подання позову ані батько дитини, ані адміністрація навчального закладу не виявляли зі свого боку занепокоєння з приводу неналежного виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо доньки, негативного впливу поведінки матері на емоційний стан дитини, не зверталися з цього приводу до Служби у справах дітей для проведення профілактичної роботи з ОСОБА_2 з метою належного виконання нею батьківських обов`язків щодо неповнолітньої доньки, не вчиняли інших дій, спрямованих на позитивне вирішення цього питання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступним підстав.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України

від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При цьому, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

При розгляді справ подібної категорії, Верховний Суд неодноразово вказував, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Так, при перегляді судових рішень про задоволення позову про позбавлення батьківських прав по справі № 459/3411/18 Верховний Суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наявними в матеріалах цивільної справи доказами, відповідачка ОСОБА_2 самоусунулась від виховання своєї доньки ОСОБА_6 .

Зокрема, згідно висновку практичного психолога-консультанта від 24 листопада 2022 року, під час проведення бесіди з дитиною ОСОБА_10 сертифікованим спеціалістом-психологом ОСОБА_11 встановлено, що батьки проживають окремо, дитина проживає з батьком, дитина повністю позбавлена материнської турботи та любові, потерпає від недостачі уваги з її сторони та страждає від нерозуміння таких вчинків своєї матері; негативні емоції посилюються під час згадок про матір, її участь в житті сім`ї; рекомендовано обмежити спілкування та нагадування про матір (а.с.32-41).

У матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, як органу опіки та піклування №1/10 від 09 січня 2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , яким затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_6 (а.с.50).

Згідно висновку Служби у справах дітей Кадубовецької сільської ради №1/10 від 09 січня 2023 року вбачається доцільним позбавити батьківських прав відповідачку щодо її малолітньої доньки ОСОБА_6 , з огляду на те, що матір самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, здоров`ям, матеріально не утримує.

Як вбачається з самого висновку, Служба у справах дітей в процесі спілкування з дитиною ОСОБА_7 встановила, що мати самоусунулась від виконання своїх материнських обов`язків, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, здоров`ям, матеріально не підтримує дитину (а.с.51).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Як вбачається з протоколу судового засідання, чотирнадцятирічна дитина ОСОБА_12 була заслухана в судовому засіданні та пояснила, що після розлучення батьків, вона проживає з батьком, який добре до неї ставиться та приділяє багато уваги. Додала, що матір давно не бачила, контакту з нею немає. Не заперечувала проти позбавлення матері батьківських прав щодо неї.

Аналізуючи зазначені обставини, можна дійти висновку про наявність в діях відповідачки свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, повної байдужості до подальшої долі та життя своєї доньки, що можна кваліфікувати як свідомо обрану нею винну поведінку у формі бездіяльності, внаслідок якої вона повністю самоусунулася від виконання таких обов`язків, покладених на неї законом та нормами суспільної моралі.

Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання нею свого батьківського обв`язку по відношенню до доньки - матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає за необхідне прийняти до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її доньки ОСОБА_6 .

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2022 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції із нотаріально посвідченою заявою, згідно якої вказала, що з доводами зазначеними в позовній заяві погоджується, проти задоволення позовних вимог про позбавлення її батьківських праві відносно малолітньої ОСОБА_7 не заперечує. З 2021 року шлюбні відносини з позивачем припинились, оскільки вона зустріла людину, яку полюбила і переїхала жити до свого нового чоловіка і спілкування з сім`єю ОСОБА_13 припинила. Її новий чоловік є громадянином іншої держави і вона планує найближчим часом виїхати на постійне місце проживання до Туреччини. Зміст статті 206 ЦПК України їй зрозумілий. Просила ухвалити рішення, яким позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити та позбавити її батьківських прав (а.с.54).

Відповідно до вимог частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі №572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову».

При вирішенні справ суд керується процесуальним законом, який в даному випадку чітко визначає умови, за яких суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Такими умовами, згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України є: 1) якщо визнання позову суперечить закону; 2) якщо таке визнання порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

Колегія суддів вважає, що в порушення процесуальних норм суд першої інстанції не перевірив зазначених обставин та не встановив чи визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та в порушення вимог ч. 4 ст.206 ЦПК України не виніс ухвалу про відмову у прийнятті заяви про визнання відповідачем позову.

Крім цього, у своєму рішенні суд не навів, яким чином визнання позову відповідачем суперечить закону, зокрема якій саме нормі, якого закону та в чому конкретно полягає така суперечність. Так само суд у своєму рішенні не навів мотивів того яким чином визнання позову відповідачем порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, яких саме осіб (кого конкретно), та в чому саме полягає таке порушення.

Таким чином, враховуючи подану заяву відповідачем про визнання позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , а також її обізнання з наслідками вчинення таких дій, та виходячи з того, що вказана заява не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, колегія суддів вважає можливим позовні вимоги задовольнити, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Також слід зазначити, що позбавлення відповідачки батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє її прав на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВС від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п.1, 3, 4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 березня 2023 року слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_14 задовольнити.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 березня 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.М.Литвинюк

Н.Ю.Половінкіна