Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2321/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2023 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бровді І.А., звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Вимоги позову мотивовано тим, що 15 травня 2009 року бабуся позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Підвиноградівської сільської ради та зареєстровано у реєстрі за № 12 за яким заповідала все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось своєму внуку позивачу ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 бабуся позивача ОСОБА_3 померла. Спадкове майно складається з житлового будинку із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Як спадкоємець по заповіту позивач не може оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому змушений звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на спадковий будинок в порядку спадкування за заповітом. Відповідачем по справі є син спадкодавця, дядько позивача ОСОБА_2 , який у 6 місячний строк з часу смерті своєї матері до нотаріуса із заявою на відкриття спадщини за законом не звернувся.

Позивач та його представник про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином своєчасно, в підготовче судове засідання не з"явилися, однак представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленим належним чином своєчасно, в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та про те, що позовні вимоги визнає повністю і не заперечує проти їх задоволення.

Третя особа про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленою належним чином своєчасно, в підготовче судове засідання також не з`явилася.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 13 липня 2009 року.

На випадок своєї смерті спадкодавець залишила заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Підвиноградівської сільської ради 15.05.2009 за реєстровим номером 12, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належало їй на день смерті заповіла своєму онуку, позивачу ОСОБА_1 .

Заповіт заповідачем не змінено і не скасовано.

Спадкоємцем за законом першої черги є син заповідача, відповідач по справі ОСОБА_2 , який на спадкове майно не претендує та не заперечує проти визнання права власності на таке за позивачем.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно - житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та рахується за померлою згідно довідки Виноградвської міської ради № 343/209-20 від 11.04.2023.

Суд констатує, що позивач після смерті своєї бабусі відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину прийняв, оскільки проживав із спадкодавцем на день її смерті в спадковому будинку, що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 15 грудня 2006 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, від 15.12.2006.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті бабусі, позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори, де 29 березня 2023 року, державним нотаріусом Боричок К.В., за заявою позивача заведено спадкову справу № 631/2009 та зареєстровано у спадковому реєстрі за № 48686121.

Також, 29 березня 2023 року, позивач отримав у державного нотаріуса Боричок К.В. відмову за № 112/01-16 від 29.03.2023, у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом, оскільки на нерухоме майно житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , не представлено правовстановлюючі документи.

Разом з тим правовстановлюючого документу на будинок за життя спадкодавця виготовлено не було.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок від 16.03.2023 та довідки від 22.03.2023, виданих КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації», житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 - житловий будинок загальною корисною площею 66,5 кв. м, в тому числі житлова площа 59, кв. м під літерою А, під літерою Б розміщена літня кухня, під літерою В свинарник, під літерою Г вбиральня, під літерою Д розміщений гараж , під літерою Е розміщений сарай, під літерою Ж сарай, під номером 1 ворота, під номером 2 огорожа. Будинок будівництвом завершений, рік побудови - 1983.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 200, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1216, 1220, 1222, 1223, 1261, 1269ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 15 грудня 2006 року Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, право власності на житловий будинок із надвірними спорудами, де житловий будинок загальною корисною площею 66,5 кв. м, в тому числі житлова площа 59, кв. м під літерою А, під літерою Б розміщена літня кухня, під літерою В свинарник, під літерою Г вбиральня, під літерою Д розміщений гараж , під літерою Е розміщений сарай, під літерою Ж сарай, під номером 1 ворота, під номером 2 огорожа, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.05.2023.

ГоловуючийТ. Ю. Левко