Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Омельченко Ю. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 45 497 грн та моральну шкоду в розмірі 17 000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 07 червня 2019 року його квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було затоплено внаслідок порушення відповідачем - власником квартири НОМЕР_3 , поверхом вище цього ж будинку, правил експлуатації сантехнічного обладнання.

Позивач зазначив, що внаслідок залиття його квартира потребує відновлювального ремонту, вартість якого згідно складеного експертом ФОП « ОСОБА_3 » Звіту від 05 липня 2019 року № 33/19 становить 45 497 грн. Відповідач свою провину не визнала, відшкодовувати завдані збитки відмовилася. У зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану суму матеріальних збитків.

Крім зазначеної суми матеріальних збитків, позивач просив стягнути з відповідача компенсацію за спричинену моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 17 000 грн. В обґрунтування зазначеного розміру моральної шкоди позивач посилався на те, що його квартира внаслідок залиття втратила естетичний вигляд, у ній стоїть стійкий неприємний запах та він був змушений докладати зусиль для його нормалізації. Також, зазначає, що моральна шкода полягає у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року указаний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 45 497 грн майнової шкоди, 2 500 грн моральної шкоди, 4 200 грн витрат на правову допомогу та 2 034 грн судового збору.

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року.

В обґрунтування заяви зазначає, що жодних судових повісток від суду вона не отримувала, повернення судової повістки з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не може вважатися її належним повідомленням, тому вважає, що через неналежне повідомлення втратила можливість довести свою невинуватість. Крім того, відповідач категорично не згодна з сумою позову, вважає позовні вимоги необґрунтованими і недоведеними, а також вказує, що судом не було направлено копію заочного рішення відповідачу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 грудня 2021 року для розгляду зазначеної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою суду від 24 травня 2022 року вказану заяву прийнято головуючим суддею Ішуніною Л. М. та призначено до розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01 серпня 2022 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

22 вересня 2022 року стороною відповідача, засобами поштового зв`язку, подано до суду відзив, в якому заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що надані позивачем акти від 08 червня 2019 року, від 12 червня 2019 року 17 червня 2019 року та 19 червня 2019 року, складені з порушенням вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, оскільки в них не відображено даних про прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; поверх на якому знаходиться квартира та форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Крім того, в актах не зазначені особи, які допустили таке залиття, а також відсутні дані про причини відсутності зацікавлених осіб (з боку винної сторони), присутність яких є обов`язковою. Також в актах від 12 червня 2019 року та 17 червня 2019 року у графі свідки зазначені позивач та його дружина (родич), тобто власники майна, якому було нанесено шкоду, що робить вище вказані акти упередженими. Це при тому, що відсутність у акті вказаних даних, та його складання у відсутність зацікавлених осіб, ставлять під сумнів об`єктивність таких даних, оскільки підприємство, яке його складало також є зацікавленою особою. Доводи позивача, що відповідач ухилилася від участі в обстеженні не мають відповідних належних і допустимих підтверджень.

Окремо звератє увагу, що в акті від 19 червня 2019 року в графі «винуватець шкоди» взагалі відсутнє підтвердження та зпрошення відповідача ОСОБА_2 , та неможливо всановити чи була вона присутня під час складання даного акта та як було встановлено причину залиття. До того ж, акти від 12 червня 2019 року, 17 червня 2019 року, 19 червня 2019 року складениi через 4, 9 та 11 днiв вiдповiдно з моменту можливого залиття приміщення позивача.

Таким чином, позивач не надав докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або собою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Крім того, з наявного в матеріалах справи Договору від 14 червня 2019 року № 14-06/19 вбачається, що в ньому відсутні обов`язкові істотні умови, визначені законом, а саме, не наведено перелік майна, що підлягає оцінці, не визначено вид вартості майна, що підлягає визначенню. Отже, з урахуванням вищевикладеного, наданий позивачем звіт від 05 липня 2019 року № 33/19 про оцінку збитків, завданих позивачу, виготовлений на підставі договору від 14 червня 2019 року б/№14-06/19, не є належним та допустимим доказом. Окремо, сторона відповідача звертає увагу суду, що у звіті на сторінці 5 із 9 вказано наступне: «Огляд об`єкту проведено 18 червня 2019 року о 10 годині разом з представнином власника НОМЕР_4 та власником НОМЕР_3 ( ОСОБА_2 ), про що було складено відповідний акт (див. Додаток 1 до Звіту)», однак відповідача ніхто про проведення огляду не попереджав та не запрошував на його проведення, що знову ставить під сумнів його об`єктивність.

Вважає, що факт моральних страждань позивачем не підтверджено.

З огляду на викладене просить відмовити в задоволенні позову.

06 жовтня 2022 року стороною позивача, засобами поштового зв`язку, подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що після залиття тривалий час відповідач не надавала повноцінний доступ до комунікацій у квартирі НОМЕР_3 , що було зафіксовано актами від 08 червня 2019 року, 12 червня 2019 року, 14 червня 2019 року, які складались комісією у складі обслуговуваної організації ТОВ «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 02».

Після багаторазових звернень зі сторони власника НОМЕР_4 та керуючої компанії ЖК «Микитська Слобода» (а саме 08 червня 2019 року, 12 червня 2019 року, 14 червня 2019 року) до власниці НОМЕР_3 з проханням надати доступ до комунікацій з метою виявлення і усунення причин протікання, такий доступ був наданий 19 червня 2019 року.

Залиття відбулось з вини власника квартири НОМЕР_3 - ОСОБА_2 , по причині порушення власником квартири НОМЕР_3 правил експлуатації сантехнічним обладнанням, а

саме, виявлено що на мережі холодного водопостачання (яка проходить в підлозі) лопнула

з`єднувальна муфта пайки, з якої спостерігалось протікання води, даний факт було зафіксовано актом від 19 червня 2019 року.

Станом на день обстеження 19 червня 2019 року комісія встановила, що під час залиття квартири НОМЕР_4 постраждали: стеля на кухні - водоемульсійному пофарбуванню та підвісній стелі (гіпсокартон) спостерігаються вологі плями площею приблизно 3.2 кв. м; стіни в кухні - по водоемульсійному пофарбуванню та конструкції з гіпсокартону спостерігаються плями внаслідок залиття площею 4,3 кв. м; підлога кухні - ламінат здувся по всій площі кухні та потребує заміни у всій квартирі та частково в спальні та коридорі; меблі - 2 (дві) кухонні шафи (верхня і нижня), а також нижній плінтус кухні повністю пошкодженні.

Дані акти про залиття були підписані всіма членами комісії, що були присутні та які брали участь у встановленні факту залиття квартири, а також позивачем. Відповідач відмовилася підписувати акти від 08 червня 2019 року, 12 червня 2019 року, 14 червня 2019 року, 19 червня 2019 року.

14 червня 2019 року на адресу відповідача надіслано повідомлення, в якому ФОП « ОСОБА_3 » просив прибути на огляд пошкодження, оздоблення та меблів внаслідок залиття, що трапилось 07 червня 2019 року НОМЕР_4, який відбудеться за участю незалежного експерта о 10 годині 18 червня 2022 року.

18 червня 2019 року ФОП « ОСОБА_3 » складено акт пошкоджень оздоблення та вбудованих меблів після залиття НОМЕР_4 .

Відповідач в день проведення огляду не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце проведення огляду пошкоджень НОМЕР_4 .

Наданий позивачем акт не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані будь-якими належними та допустимими доказами. Щодо обов`язковості присутності зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін, відповідач не погодився підписувати акт, а відсутність підпису винуватця залиття не є перешкодою для складання акту.

Щодо висновку комісії встановлення вини особи, яка вчинила залиття «в актах повинна бути вказана чітка причина залиття», то в акті вказано, що «в результаті обстеження технічного стану квартири НОМЕР_3 виявлено, що на мережі холодного водопостачання (яка проходить в підлозі) лопнула з`єднувальна муфта пайки, з якої спостерігалось протікання води».

Доказів того, що залиття належної позивачу квартири, відбулося з вини іншої особи

матеріали справи не містять, будь-яких доказів на спростування зазначених в акті відомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень відповідач не надала.

Таким чином, відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявила та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Враховуючи викладене, позивачем доведено факт залиття квартири з вини відповідача.

Цивільно-правову відповідальність у цій справі за шкоду завдану залиттям квартири повинен нести власник квартири АДРЕСА_2 , тобто відповідач - ОСОБА_2 .

Що стосується звіту від 05 липня 2019 року № 33/19 щодо визначення розміру майнової шкоди, то експертне дослідження проведено ФОП « ОСОБА_3 », який має спеціальні знання у відповідній сфері та має відповідний сертифікат, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, який обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний висновок, дослідження містить обґрунтовані відповіді на поставлені питання, поряд із дослідженням письмових матеріалів проведено огляд об`єктів будівельно-технічного дослідження із зазначенням дати огляду та отриманих результатів з фотофіксацією, тобто проведена експертиза є належним і допустимим доказом розміру завданого збитку позивачу.

Щодо стягнення моральної шкоди, то виходячи з обсягу та характеру спричинених страждань, позивач справедливо заявляє вимогу щодо стягнення такої шкоди, оскільки відповідач своїми діями завдала шкоди квартирі позивача, через пошкодження стіни, стелі та підлоги в житлі, останній відчуває дискомфорт, та вказане пошкодження може тягти за собою небезпеку для його здоров`я.

Зауважує, що відповідач у відзиві не заперечує, що залиття сталося саме з її квартири та не довела відсутність її вини у залитті квартири позивача, тому просить задовольнити позов.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак у матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи у їх відсутність, в якому просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки учасники в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

Суд установив, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №135847927 від 29 серпня 2018 року (а. с. 10).

ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 226922750 від 06 жовтня 2020 року (а. с. 90).

07 червня 2019 року відбулося залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними Актами від 08 червня 2019 року, 12 червня 2019 року, 14 червня 2019 року, 19 червня 2019 року, складеними керуючою ЖК «Микитська Слобожа» ОСОБА_5, сантехніком ОСОБА_4 , головним інженером по сантехніці ОСОБА_6, технічним директором ОСОБА_7 та заступником керуючого ЖК «Микитська Слобода» ОСОБА_8 (а. с. 11-20).

Відповідно до вказаних Актів залиття встановлено, що 08 червня 2019 року, 12 червня 2019 року та 14 червня 2019 року, власниця квартири за адресою: АДРЕСА_2 , доступу до неї не надавала, а обстеження зазначеної квартири, з дозволу відповідача, відбулося 19 червня 2021 року та було встановлено, що причиною залиття є порушення «Правил експлуатації сантехнічного обладнання» з боку власниці квартири НОМЕР_3 , тобто відповідача.

Згідно із Звітом № 33/19 про оцінку збитків від 05 липня 2019 року, складеного ФОП « ОСОБА_3 », розмір матеріальних збитків, який завдано ОСОБА_1 в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 , яке сталося 07 червня 2019 року, становить 45 497 грн.

Згідно із частиною п`ятою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до статті 151 ЖК Української РСР (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Пунктами 2, 7 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; допущення у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником.

Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою-другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Із досліджених судом доказів, зокрема, з Актів залиття, вбачається, що відповідач не надавала доступу до кв. НОМЕР_3 , в той же час, залучила свого сантехніка для заміни частини труби, під якою було виявлено мокру підлогу притрушену сухим будівельним сміттям. Зазначена заміна була здійснена без присутності членів комісії, без їх згоди та до огляду нею квартири відповідача, що свідчить про намагання останньої приховати факт залиття квартири позивача. Крім того, згідно з Актом про залиття від 19 червня 2019 року роботи по влаштуванню сантехнічних комунікацій у квартирі НОМЕР_3 були виконані власними силами відповідача.

Враховуючи вищевикладене, вина відповідача у спричиненні позивачу майнової шкоди внаслідок залиття підтверджена доказами, наявними у матеріалах справи, які відповідачем не спростовані, тобто, нею не доведено, що залиття, а відповідно і шкода, завдано не з її вини.

Щодо посилання відповідача що акти, у яких зафіксовано причини та наслідки залиття, складені не у день залиття, без її участі, не містять перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та не відповідають формі акта про залиття, яка передбачена Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила), тому не є належними та допустимими доказами, суд зазначає наступне.

Так, згідно з вказаними Правилами акт складається комісією за участю представників організації, яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника будинку або будинкового комітету і затверджується начальником організації, яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата його складання; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, з вини якого сталося залиття; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність і у такому випадку в акті має бути зазначено, що такі особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.

Так, у наданих позивачем актах зазначена дата їх складення, обов`язкового складення актів безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають. Акти від 08 червня 2019 року та 12 червня 2019 року складені за відсутності позивача з тих причин, що вона відмовилася надати доступ до своєї квартири і прийняти участь у обстеженні. Акт від 19 червня 2019, який був складений після допуску відповідачем комісії до квартири НОМЕР_3 містить: дату його складання, прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, з вини якого сталося залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей, висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття.

Будь-яких доказів на спростування зазначених у актах відомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень відповідач не надала. З огляду на викладене її доводи про неналежність і недопустимість вказаних актів та непідтвердження ними її вини у залитті належної позивачу квартири НОМЕР_4 є помилковими.

Що стосується твердження відповідача про неналежність та недопустимість як доказу Звіту № 33/19 про оцінку збитків від 05 липня 2019 року, складеного ФОП « ОСОБА_3 », оскільки договір на підставі якого було проведено оцінку та складено звіт, на думку відповідача, не містив істотних обов`язкових умов, визначених законом, а також у звіті зазначено недостовірну інформацію щодо проведення огляду у присутності власників квартир НОМЕР_4 та НОМЕР_3 , хоча відповідача ніхто не попереджав про огляд, суд зазначає наступне.

Позивачем було надано суду підтвердження щодо надсилання повідомлення відповідачу про проведення огляду пошкоджень оздоблення та меблів внаслідок залиття за участю незалежного експерта о 10-00 год. 18 червня 2019 року, а саме, фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 14 червня 2019 року щодо направлення ОСОБА_2 поштової кореспонденції. Крім того, в Акті огляду пошкоджень від 18 червня 2019 року, проведеного експертом зазначено, що гр. ОСОБА_2 від підписування даного акта відмовилася. Також, будучи присутньою при огляді, відповідач про порушення порядку проведення обстеження квартири не заявила, не погоджуючись із визначеною експертом сумою і проведеними розрахунками.

З огляду на викладене, стороною відповідача не доведено, що наданий позивачем звіт суперечить вимогам закону, та наведені нею обставини не знайшли свого підтвердження, а доказів щодо проведення огляду пошкоджень у її відсутність суду не надано.

Беручи до уваги викладене, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття квартири.

Щодо заявленого позивачем розміру моральної шкоди суд зазначає наступне.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Оскільки квартира позивача пошкоджена з вини відповідача, у добровільному порядку вирішити питання відшкодування шкоди відмовилася та від її відшкодування ухиляється, залиття квартири позивача завдало йому негативних емоцій та переживань щодо пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, призвело до душевних страждань позивача, порушення його звичного способу життя, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Враховуючи конкретні обставини справи, розмір, тривалість та характер заподіяних моральних страждань й виходячи із засад розумності й справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 4 000 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 4 200 грн (на момент ухвалення заочного рішення) та 12 500 грн (після подання відповідачем заяви про скасування заочного рішення), вартість проведення оцінки майнової шкоди від 05 липня 2019 року - 2 500 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 034 грн.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 у справі № 607/4341/20 (провадження № 61-18451св20) вказано, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц.

Водночас як зазначено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

10 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Альянс правової допомоги» в особі директора ОСОБА_9 та ОСОБА_1 був укладений договір № 54/19 про надання правової допомоги, відповідно до якого компанія бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу (юридичні послуги) з питань підготовки та подання до суду позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , яке трапилось 07 червня 2019 року, а також ведення справи в суді. Пунктом 5.1. вказаного договору визначено, що вартість послуг наданих компанією становить 800 грн за одну годину роботи адвоката. Розмір суми вартості послуг, наданих компанією зазначається у відповідному акті приймання-передання наданих послуг, який підписується сторонами договору.

На підтвердження зазначеної суми витрат на правничу допомогу, представником позивача надано Акт приймання-передання наданих послуг від 19 вересня 2019 року, згідно з яким вартість правової допомоги, яка полягала у підготовці позовної заяви до суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , яке трапилось 07 червня 2019 року, наданої компанією становить 4 200 грн, яка розрахована за 3,5 години роботи адвоката з розрахунку - 1 200 грн за годину.

Також надано рахунок-фактуру № 37 від 10 вересня 2022 року на оплату за надані послуги згідно договору № 54/19 від 10 вересня 2019 року на суму 4 200 грн.

Сплата коштів підтверджується квитанцією № 22662048 від 12 вересня 2019 року.

У свою чергу, відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки представником позивача не наведено обсяг наданих послуг та в чому саме вони полягали. Крім того, в акті приймання-передання наданих послуг представником позивача зазначено, що година роботи адвоката вартує 1 200 грн, в той час як пунктом 5.1. договору про надання правової допомоги визначено, що вартість послуг наданих компанією становить 800 грн за одну годину роботи адвоката. Враховуючи викладене просить відмовити в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу (правову допомогу), у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Після подання відповідачем заяви про скасування заочного рішення, позивачем 28 вересня 2022 року був укладений договір про надання правничої (правової) допомоги з адвокатом Ясинецьким О. А. Відповідно до якого адвокат приймає від клієнта доручення щодо надання правничої (правової) допомоги пов`язаною з участю у судовому розгляді у Солом`янському районному суді м. Києва по справ № 760/27375/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири, що включає в себе аналіз документів, надання консультацій, підготовка та подача відповіді на відзив, підготовка та подача клопотань, підготовка та подача заперечень на клопотання, підготовка та подача письмових пояснень та інші процесуальні дії, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар в розмірі та порядку, визначеному цим договором. Згідно з пунктом 3.1. зазначеного договору за надання правової (правничої) допомоги клієнт зобов`язується сплачувати адвокату гонорар в розмірі на підставі акту наданих послуг, який підписується сторонами та/або виставлених рахунків, участь адвоката в судових засіданнях оплачується додатково в розмірі - 3 000 грн.

З акту наданих послуг від 04 жовтня 2022 року, підписаного між позивачем та його представником, вбачається обсяг послуг, наданих адвокатом та їх вартість: аналіз документів, а саме: актів від 08 червня 2019 року, 12 червня 2019 року, 14 червня 2019 року, 19 червня 2019 року, звіту № 33/19 про оцінку збитків від 05 липня 2019 року - 1 000 грн; консультація від 28 вересня 2022 року - 1 000 грн; вивчення судової практики постанов Верховного суду, підготовка та подача відповіді на відзив по справі № 760/27375/19 - 5 500 грн; підготовка та подача клопотання про зменшення процесуальних витрат по справ № 760/27375/19 - 1 000 грн; підготовка та подача під час розгляду справи клопотань, заперечень на клопотання, письмових пояснень по справі № 760/27375/19 - 4 000 грн. Загальна вартість наданих послуг 12 500 грн.

Сплата коштів підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 71 від 04 жовтня 2022 року.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з пунктами 2 ,4 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ,зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес ,а також дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На необхідність врахування розумності розміру відшкодування судових витрат вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" ,у якому зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод . Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Про пропорційність і співмірність витрат йдеться і у Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, відповідно до висновку якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 160/19098/21 (провадження № К/990/30188/22) вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із відшкодуванням майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири в сумі 62 497 грн, у зв`язку з чим, адвокатами в інтересах позивача було складено позовну заяву, подано до суду письмові пояснення, відповідь на відзив, клопотання про поновлення процесуального строку, клопотання про зменшення процесуальних витрат та два клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника.

Даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, оскільки міститься велика кількість судової практики з аналогічних спорів, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося.

Враховуючи результат розгляду справи в суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, з огляду на реальність судових витрат та їх дійсну необхідність, наявність заперечень відповідача щодо суми витрат на правничу допомогу в розмірі 4 200 грн, розбіжність у визначенні вартості години роботи адвоката у договорі про надання правової допомоги № 45/19 від 10 вересня 2019 року та акті приймання-передання наданих послуг за вказаним договором, наявність клопотань представник позивача, які не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи для їх підготовки, суд вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється співмірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру його відшкодування до 9 300 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2 500 грн витрат на проведення оцінки завданих матеріальних збитків, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

За положеннями статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем додано до матеріалів позовної заяви на підтвердження здійснених витрат у розмірі 2 500 грн на проведення оцінки матеріальних збитків, завданих внаслідок залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яке трапилось 07 червня 2019 року: Звіту № 33/19 про оцінку збитків від 05 липня 2019 року, копію договору № 14-06/19 на проведення робіт з незалежної експертної оцінки вартості матеріального збитку майна від 14 червня 2019 року, згідно з п 2.1 якого вартість робіт по даному договору складає 2 500 грн, копію акту прийому-передачі послуг від 05 липня 2019 року, згідно з яким вартість послуги з оцінки матеріальних збитків після залиття вищевказаної квартири становить 2 500 грн, копію розрахункової квитанції № 888595 від 05 липня 2019 року щодо оплати послуги з оцінки збитків в розмірі 2 500 грн.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 2 500 грн. у відшкодування судових витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста - суб`єкта оціночної діяльності.

Крім того, згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір також підлягають стягненню на його користь з відповідача.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем при зверненні до суду з указаним позовом. Відтак, сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 2 124,62 грн.

Керуючись статтями 11, 15, 16, 22, 23, 319, 322, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України, статті 151 Житлового кодексу УРСР, статтями 12, 13, 76-81, 137, 141, 209, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 45 497 грн майнової шкоди, 4 000 грн моральної шкоди, 9 300 грн витрат на правничу (правову) допомогу та 2 124,62 грн судового збору.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення подається учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна