РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 534/196/21

Провадження №2/534/60/22

22 травня 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі суду: головуючого судді Морозова В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Смигіної О.В.,

Єременка М.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ковальчука О.М.,

представника відповідача адвоката Матвієнка С.М.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільної сумісною власністю та визнання права власності на частку майна в порядку поділу майна,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також - Позивач) звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 (далі також - Відповідачка) про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільної сумісною власністю та визнання права власності на частку майна в порядку поділу майна.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з січня 2003 по січень 2019 проживав однією сім`єю з Відповідачкою як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати та придбання майна в інтересах сім`ї, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля, а також мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині. Тобто між ними виникли усталені відносини, які притаманні подружжю. У інших шлюбах сторони не перебували.

У період спільного проживання однією сім`єю з Відповідачкою за рахунок спільних коштів Позивачем та Відповідачкою була придбана квартира АДРЕСА_1 (далі також - спірна квартира).

Спірна квартира придбана у кредит і при здійсненні купівлі-продажу продавцю було сплачено 9 328 грн, що склало 25 % від вартості квартири, а залишок 27 982 грн, що склало 75% від вартості квартири, було сплачено до 16.04.2004 за рахунок кредитних коштів.

У подальшому кредит сплачувався за рахунок спільних коштів Позивача та Відповідачки, у тому числі і коштів, подарованих їхній сім`ї їхніми батьками, протягом шести років.

Для погашення кредиту, задоволення потреб сім`ї, зокрема, Позивач працевлаштувався на підприємство, яке знаходилось у Російській Федерації з Банку Москви на адресу Відповідачки на банківський рахунок Надніпрянського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Під час спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу у Позивача та Відповідачки народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був похрещений.

Спільними зусиллями Позивач та Відповідачка робили ремонт у спірній квартирі, купували побутову техніку, меблі для благоустрою сімейного побуту.

Факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації Позивача та Відповідачки шлюбу та інші обставини, які мають значення для вирішення спору, у можуть підтвердити свідки.

Правовими підставами цього позову у заяві зазначено вимоги ст.ст. 2, 3, 21, 36, 60, 70, 74 СК України, 325, 372 ЦК України.

Позивач також подав відповідь на відзив.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, подав до суду відзив на позов, у якому зазначив про те, що у період часу з 2004 по 2008 рік Позивач не міг практично проживати спільно з Відповідачкою, вести спільне господарство, мати спільний бюджет, здійснювати спільні витрати на придбання майна в інтересах сім`ї, так як не проживав у цей період часу на території України, тощо.

Позивач, його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, просили суд позов задовольнити.

Відповідачка та його представник у судовому у судовому засіданні повністю заперечили проти позову, надали пояснення, просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі.

Під час розгляду судом цієї справи задоволені клопотання представника позивача, представника відповідача, викликано в судове засідання та допитано свідків, витребувано письмові докази.

Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

У період з січня 2003 по січень 2019 Позивач не проживав однією сім`єю з Відповідачкою як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу.

Під час спільного проживання Позивач та Відповідачака були не пов`язані спільним побутом, не вели спільне господарство, не мали спільний бюджет, не здійснювали спільні витрати та придбання майна в інтересах сім`ї, не піклувались один про одного, не проводили разом дозвілля, а також не мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині. Тобто між ними не виникли усталені відносини, які притаманні подружжю.

Не за рахунок спільних коштів Позивача та Відповідачки була придбана квартира АДРЕСА_1 (далі також - спірна квартира).

Кредит сплачувався не за рахунок спільних коштів Позивача та Відповідачки.

Не для погашення кредиту, не для задоволення потреб сім`ї, зокрема, Позивач працевлаштувався на підприємство, яке знаходилось у Російській Федерації з Банку Москви на адресу Відповідачки на банківський рахунок Надніпрянського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль».

У Позивача та Відповідачки народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не спільними зусиллями Позивач та Відповідачка: робили ремонт у спірній квартирі, купували побутову техніку, меблі для благоустрою сімейного побуту.

Факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації Позивача та Відповідачки шлюбу та інші обставини, які мають значення для вирішення спору, не доведено.

Встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши правові позиці сторін, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та здійснюючи розгляд справи виключно в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, зазначає, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІV та нормами Сімейного кодексу України від10 січня 2002 року № 2947-III.

Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, доказам у справі у цілому, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, ґрунтуючись на засадах верховенства права, законності і обґрунтованості судового рішення, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Стаття 3 СК України передбачає наступне:

«1. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

2. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

3. Права члена сім`ї має одинока особа.

4. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства».

Частина 1 статті 60 СК України регламентує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

За ч. 2 ст. 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 29.07.2020 р. у справі № 728/2080/18 визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 24.05.2017 р. у справі № 6-843цс17, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 643/6799/17.

Так, за приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Судом у судових засіданнях допитано свідків.

Так, свідок ОСОБА_3 повідомив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є його батьками, жили вони в чотирьох, батько, мати, він та сестра у квартирі АДРЕСА_1 . Приблизно три роки тому сім`я розпалась, до цього між батьком та матір`ю були нормальні відносини, часто разом подорожували, батько працював за кордоном та матеріально забезпечував сім`ю, а також приймав активну участь у виховані дітей.

Свідок ОСОБА_4 у своїх показах повідомила, що позивач та відповідач разом приблизно 19 років, між ними були гарні відносини, ОСОБА_4 спільно з батьками відповідачки купили їм квартиру, за кошти позивача було зроблено у квартирі ремонт, на момент купівлі квартири позивач та відповідач проживали разом як сім`я, чому саме квартира оформлена тільки на відповідачку та чому стався розлад у сім`ї їй не відомо.

Свідок ОСОБА_5 повідомив що, ОСОБА_1 робив все для сім`ї, часто їздив на заробітки закордон, вільний час позивач та відповідач проводили як сім`я, подорожували по Україні, ходили в магазини та жили разом. ОСОБА_1 фінансово утримував сім`ю, брав участь у вихованні дітей та платив за навчання доньки.

Свідок ОСОБА_6 у свої показах повідомила, що у 2003 році дочка ОСОБА_2 познайомилась з ОСОБА_1 . У них були періодичні зустрічі. Відповідач ОСОБА_2 проживала у її квартирі по АДРЕСА_2 разом зі своєю дочкою. Після того як ОСОБА_2 завагітніла покращувати житлові умови та одружуватися з відповідачкою ОСОБА_1 відмовився. Для забезпечення належних умов проживання знайшли для відповідачки квартиру, яку після покупки оформлювали у нотаріуса ОСОБА_8 . У придбаній квартирі ремонт робили самостійно. У зв`язку з купівлею квартири всі будівельні матеріали, які придбались для будівництва будинку на земельній ділянці у Низах - використали для ремонту квартири. У 2004 році ОСОБА_1 поїхав на заробітки до росії, де перебував близько 4 років та повернувся орієнтовно у 2008 році. Від пропозиції відповідачки взяти кредит на купівлю окремого житла ОСОБА_1 відмовився. Усі комунальні послуги за користування квартирою платила відповідачка.

У своїх показах свідок ОСОБА_6 також повідомила, що ОСОБА_1 ніколи не бачила за адресою АДРЕСА_3 . Також поки відповідачка з дітьми проживала в неї 3 роки ОСОБА_1 з ними не проживав.

Свідок ОСОБА_9 надав наступні пояснення. Перший раз ОСОБА_1 він побачив у 2003 році. Особистим життям своєї доньки ОСОБА_2 не цікавився, проте стверджував, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали окремо. З 2004 по 2008 рік ОСОБА_1 поїхав закордон на заробітки, одружуватись з ОСОБА_2 відмовився.

Після продажу своєї однокімнатної квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_9 купили за свої особисті кошти для ОСОБА_2 трьохкімнатну квартиру.

У своїх показах свідок також показав, що разом зі своїми помічниками робив у вищезазначеній квартирі ремонт, а також купили меблі та обладнання. ОСОБА_1 участі у придбанні квартири та її ремонті не приймав та однією сім`єю вони з ОСОБА_2 не проживали.

Чи були спільні поїздки за кордон у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідок повідомив, що не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_10 під час допиту у судовому засіданні надав наступні пояснення. З ОСОБА_1 знайомий з 1993 року. У 1997 році разом закінчили технікум та після закінчення навчання продовжили підтримувати спілкування. У 2003 році він познайомив нас зі своєю дівчиною ОСОБА_2 та сказав, що вони будуть жити разом. Декілька разів були у них в гостях та бачили як протікало їх сімейне життя, їх стосунки, ставлення один до одного, вони розповідали про їх плани на майбутнє.

Через деякий час дізнались, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили квартиру. У цей проміжок часу ОСОБА_1 був на заробітках у росії. Зі слів ОСОБА_2 чоловік у росії заробляв кошти щоб віддати борги за квартиру. Однак за чий кошт була куплена зазначена квартира свідку ОСОБА_10 невідомо.

ОСОБА_1 також допомагав ОСОБА_2 , у них були сімейні стосунки, дочка ОСОБА_2 називала ОСОБА_1 батьком. З рідними ОСОБА_2 свідок не знайомий, тільки бачив як вони виглядають. Людей які робили ремонт на квартирі свідок не бачив, адже заходив до ОСОБА_2 коли крім неї на квартирі нікого не було.

Стосовно реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та чи купували вони щось разом свідку ОСОБА_10 також нічого невідомо.

Окрім того під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , що напередодні засідання ОСОБА_1 йому повідомив, що вони з ОСОБА_2 не оформлювали офіційно шлюб і тепер при розлученні з`ясовують стосунки у суді за майно та дітей.

Свідок ОСОБА_12 повідомив, що у листопаді 2005 року ближче познайомились з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на хрестинах спільних знайомих. Відомо, що ОСОБА_1 працював за кордоном, як сім`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знає з 2005 року, підтверджує факт сімейних відносин. Не відомо, як ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вели сумісне господарство, не відомо, як вели сімейний бюджет. Зі слів ОСОБА_1 відомо, що він робив ремонт у квартирі, разів 5-6 був у квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_14 надав покази, що у 2003 році син зустрічався зі ОСОБА_2 , після того, як ОСОБА_2 завагітніла, проживали у них, потім, коли народився онук, син та ОСОБА_2 стали проживати у сватів. З 2004 року син та невістка мали намір купувати квартиру, потім син поїхав закордон. ОСОБА_4 вносила платежі за половину квартири за кошти сина робили в квартирі ремонт, син та невістка проживали разом однією сім`єю, все у них було добре, 2 роки тому почались розлади у їхній сім`ї. У 2004 року поїхав закородон працював приблизно 4 роки, адреса квартири: АДРЕСА_4 , дружина виплачувала кредит першу половину за квартиру. Зі слів дружини стало відомо, що брали кредит, документи про придбання квартири у кредит не бачив, мати ОСОБА_2 продала квартиру, яка знаходилась по АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що позивача знає з дитинства, ОСОБА_2 - з 2003 року. Позивач - хрещений батько його сина, дружили сім`ями. У січні 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом з батьками ОСОБА_2 , ОСОБА_2 коли народила сина, квартира уже була куплена, але вони та м не проживали, бо там робили ремонт. На весіллі свідок не був, 20.06.2004 ОСОБА_1 поїхав за кордон працювати, адресу, за якою знаходиться квартира, точно не може повідомити, приблизно проспект Героїжв Дніпра.

Суд оцінює показання свідків суперечливими, подекуди протилежними, які не узгоджуються між собою, такими, які не є достатніми.

У судовому засіданні судом досліджено електронні документи (т. 1, а.с. 6), надані суду як докази того, що Позивач і Відповідач проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з січня 2003 року по січень 2019 року.

Оцінюючи зазначені електронні докази, суд дійшов наступних висновків.

Частина 1 ст. 100 ЦПК України передбачає, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 указаної статті ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом ( ч. 3 ст. 100 ЦПК України)

Відповідно до ч. 4 згаданої статті ЦПК України учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

За ч. 5 ст. 100 ЦПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На вищезазначених світлинах зображено позивача, відповідача, їх дітей, родичів у різній обстановці та у різний час, дату та час фотографій не зазначено.

Відеозапис фактично складається із п`яти змонтованих відеороликів невеликої тривалості, у якому зафіксовані у різній обстановці, у різний час, очевидно події, зустрічі за участю Позивача та Відповідачкою; дата, час відеофіксації не зазначені.

Суд вбачає, що світлини та відеозапис, означені вище є електронними копіями. У встановленому законом порядку не засвідчені, Позивач, його представник, які подали ці копії електронних доказів не зазначили про наявність у нього чи іншої особи оригіналу електронних доказів. За таких обставин, оскільки суд ставить під сумнів відповідність поданих копій оригіналам суд не бере до уваги вищевказані електронні докази, а саме світлини та відеозапис.

Завіреною копією договору купівлі-продажу квартири у кредит (т. 1, а.с. 13) підтверджено факт купівлі Відповідачкою буд. АДРЕСА_5 у 16.03.2004 році. Згідно з п. 2 цього договору приватної власності на цю квартиру Відповідачка набуває з моменту повного розрахунку за цим договором та державної реєстрації.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3157895 від 24.03.2004 року Відповідачка володіє кв. АДРЕСА_1 одноособово ( т.1, а.с. 14).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Відповідачка являється єдиним власником кв. АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. а.с. 15).

Свідоцтво про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 16) підтверджено факт народження спільного Позивача з Відповідачкою сина, проте зазначене не є предметом спору у цій справі.

Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5 . (т.1, а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва (т.1, а.с. 18) ОСОБА_3 хрещено у храмі Свято-Миколаївському м. Комсомольськ.

Довідка форми ОК-5 (т.1, а.с. 19-21) зазначає про відомості заробітної плати Позивача.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області (т. 1, а.с. 23) відкрито провадження у справі № 534/535/20 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з квартири.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області (т. 1, а.с. 24) відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який за заявою ОСОБА_2 ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області ( т. 1, а.с. 25) залишено без розгляду без зазначення в цій ухвалі про підстави такої заяви.

Ухвали суду (т. 1, а.с. 23, 24, 25) не є достовірними доказами факту проживання Позивача та Відповідачки однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 17.10.2019 ( т. 1, а.с. 27) у справі 534/1640/19 (провадження 3/534/377/19) закрито провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Суд мотивував таке рішення зокрема тим, що з матеріалів справи не вбачається будь яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є особою, з якою ОСОБА_2 проживає (проживала) однією сім`єю, але не перебуває (не перебувала) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою(т. 1, а.с.28). Суд дійшов висновку, що вказана ухвала суду не є достовірними доказами факту проживання Позивача та Відповідачки однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Вартість спірної квартири складає 567000 гривень (т. 1, а.с. 29-34).

Позивач (його представник) вважають, що договір на туристичне обслуговування (т.1, а.с. 36-39), копія ваучера № 1359699, оформлено на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 доказують, що Позивач та Відповідачка проводили спільний час як сім`я. Суд дійшов висновку, що самі по собі ці 2 докази не доказують наявність ознак сім`ї у Позивача та Відповідача, а самі по собі доказують факт укладення договору на туристичне обслуговування з 27.11.2018 до 04.12.2018, і які підлягають оцінці судом у взаємозв`язку з іншими доказами.

Квитанції (т. 1, а.с. 75-97), на думку Позивача доказують, що ОСОБА_4 , матір Позивача є, була «господарем» кредиту і вона ж гасила кредит. Оцінивши групу вказаних доказів (т. 1, а.с. 75-97) суд дійшов висновку, що частина цих банківських квитанцій (25 шт.) підтверджують факт сплати Відповідачкою часткового погашення кредиту, процентів за кредитом без посилання на реквізити договору, а інша частина (16 шт.) підтверджує факт купівлі- продажу валют без вказівки на них особи клієнта (сторони правочину).

Згідно з листом АТ «Райффайзен Банк» від 18.01.2022 №81-15-9/479-БТ ( т. 1, а.с. 164-170) нерухоме майно за адресою АДРЕСА_5 виступало заставою по кредитному договору №013/06-01-10/0750 від 31.03.2004. Зазначений договір було знищено 04.02.2014.

Оцінивши як доказ Позивача - копію вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 21.12.2010 року у справі № 1-41/10 суд дійшов наступного висновку.

За ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частин 7 статті 82 ЦПК України передбачає Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

За таких обставин, попри думку позивача, його представника, надана оцінка у зазначеному вироці суду того, що Позивач і Відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд не вважає як обов`язок брати до уваги, і ,таким чином цей вирок суду (а.с. 236-237) є неналежним доказом.

Суд оцінивши як доказ позивача про надходження коштів на рахунок, відкритий в філії ПАТ «Промінвестбанк» в м. Комсомольськ Полтавської області на ім`я Відповідачки від позивача за період з 2004 по 2008 (т. 2 а.с. 21-22) дійшов висновку, що вагома частина інформації (т. 2 а.с. 22) викладена не на державній мові, а мовою, схожою на англійську таким чином, що позбавило об`єктивної можливості суд встановити призначення платежів належний чином оформлений переклад цієї інформації на державну мову в матеріалах справи відсутній, Позивач (його представник) не клопотали суд надати їм час для оформлення офіційного перекладу цього документу відповідно до вимог чинного законодавства. Тому суд вважає цей доказ неналежним.

Таим чином, суд дійшов висновку, що відсутні у сукупності всі наведені вище судом ознаки, що притаманні сім`ї як чоловіка та жінки - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та факту здійсненні витрат на придбання спірного майна за кошти спільного ОСОБА_1 та ОСОБА_2 бюджету.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, згідно зі ст. 19 Конвенції, його забезпеченні дотримання Високими Договірними Сторонами їхніх зобов`язань за Конвенцією та Протоколами до неї. Зокрема, питання помилок щодо фактів та права, які начебто були припущені національним судом, не належить до компетенції Суду доти, доки такі помилки не порушують прав та свобод, що захищаються Конвенцією (див. Garcia Ruiz v. Spain). Більше того, тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

Судові витрати підлягають стягненню з Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 264-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільної сумісною власністю та визнання права власності на частку майна в порядку поділу майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Відомості, які суд не оголошує щодо учасників справи при проголошенні рішення суду:

Повне найменування позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_6 .

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя В.Ю. Морозов

Повний текст рішення виготовлено 31.05.2023