Номер провадження: 22-ц/813/5926/23
Справа № 494/1611/18
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа Березівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 06 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Римаря І.А., у приміщенні того ж суду

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Березівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно , -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

ОСОБА_1 звернулася до суду з цією позовною заявою, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . З лютого 2017 року позивачка перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах та від сумісного проживання у них народилася дочка ОСОБА_5 . Батьком дитини являється ОСОБА_4 , однак у свідоцтві про її народження у графі «батько» записано « ОСОБА_6 ». ОСОБА_4 не подав заяву про реєстрацію його батьком дитини, оскільки не мав змоги особисто прийти до відділу ДРАЦС через зайнятість на роботі. Позивачка стверджує, що саме померлий ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 , який за життя визнавав її своєю донькою, любив та утримував її, займався її вихованням. У зв`язку з вищевикладеним просить встановити факт батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 та визнати за останньою право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 06 березня 2023 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Березівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно задоволено частково. Встановлено факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Березівка Одеської області, громадянина України, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася у м. Березівка Одеської області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про встановлення факту батьківства обґрунтовані належним чином. Враховуючи те, що судом встановлено факт батьківства, а тому позивачем не втрачено можливість отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом. Щодо вимоги позивача про визнання за донькою позивача право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , а саме на частину житлового будинку, то суд вважав за необхідне відмовити у її задоволенні так, як вимоги позивача про визнання права власності на частку спадкового майна, яке залишилось після смерті спадкодавця є передчасними, тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, 12 квітня 2023 року ОСОБА_3 звернулась через суд першої інстанції до Одеського апеляційного суду. В поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення, постановити нове рішення, яким відмовити позивачу, в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за дев?ять місяців з часу народження - ОСОБА_5 , тобто з ІНФОРМАЦІЯ_4 , будь-яких дій, які 6 свідчили про визнання померлим свого батьківства в порядку передбаченому ст. 128 СК України, вжито не було. Заяв про визнання батьківства, ані до органів реєстрації, ані до суду померлим не подавалось. Вважали неналежними, недопустимим та недостатнім доказом надані декілька фотознімків, на яких сфотографовано ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підтвердження тієї обставини, що покійний за життя проводив свій досуг разом з позивачкою і ОСОБА_5 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також брав активно участь в утримання позивачки та ОСОБА_5 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , як своєї рідної дочки. Безпідставно судом першої інстанції залишено поза увагою та не дано правової оцінки наданим ОСОБА_7 разом з її письмовим клопотанням віл 18.10.2021 р. письмовим доказам, а саме відповіді на адвокатський запит Управлінням соціального захисту населення Березівської РДА від 25.05.2020 р. за вих. №12-01-65/346 за яким вбачається, що за життя ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач - ОСОБА_1 отримувала соціальну допомогу від держави, як одинока мати на дитину - ОСОБА_5 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . А також довідці виданої виконавчим комітетом Березівської міської рали від 31.10.2018 р. за вих. № 02-13/1531 з якої вбачається, що мій брат ОСОБА_4 був зареєстрований до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адреосю: АДРЕСА_1 та що інших зареєстрованих осіб не було. Крім того вважаю зазначити, що ані ОСОБА_1 , ані її дочка - ОСОБА_5 не і спадкоемцями за матеріалами спадкової справи, номер у нотаріуса: 296/2018, яка була заведена державним нотаріусом Березівської районної державної нотаріальної контори щодо

майна - ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . А також вважаю безпідставними наведення в мотивувальній частині рішення відмову скаржниці та відмову колишньої дружини її брата - ОСОБА_7 з морально етичних міркувань, щодо відмови в наданні дозволу на ексгумацію трупа брата з метою проведення судово-генетичної експертизи, ... а тому дає сприймати це як те, що відповідачі фактично визнають позовні вимоги ОСОБА_1 шодо факту встановлення батьківства. Звертала увагу суду апеляційної інстанції, що експертиза не відбулася у зв?язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_5 покладених на них обов?язків щодо надання зразків крові або буквального епітелію, про це чітко зазначено в повідомленні «про неможливість проведення експертизи» від 19.04.2022 р. за № CE-19/115-22/41-БД. Крім цього в повідомленні «про неможливість проведення експертизи» від 19.04.2022 р. за № CE-19/115-22/41-БД відсутнє обґрунтування щодо відібрання зразків саме у померлого ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також вважаю зазначити, що недоцільним було проведення ланої експертизи, оскільки суд повинен був враховувати що у позивача було достатньо часу та засобів для захисту свого права ще за життя мого брата ОСОБА_4 . А також звертаю увагу суду апеляційної інстанції, що за життя ОСОБА_4 заяв про визнання батьківства, ані до органів реєстрації, ані до суду не подавалось хоча в нього була така можливість, тому як в судових засіданнях не було встановлено протилежного. Враховуючи, те що матеріалах справи немає, а позивачем не представлено належних доказів на ствердження спільного проживання та ведення спільного господарства позивачем - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 або спільне виховання чи її утримання ними, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_4 свого батьківства щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому і не було в суді першої інстанції підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Ло 3 від 15.05.2006 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Суд першої інстанції, не здійснив належне правосуддя, у судовому рішенні у достатній мірі не викладено мотивів на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним, тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи,; орган влади зобов?язаний: виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (справа «Мала проти України» від 3 липня 2014 року; справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року; справа «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року; справа «Суомінен проти Фінляндії» від 1 липня 2003 року). Як зазначається в п.4 постанови Пленуму ВС України від 24.10.2008 р. №12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку": Рішення суду першої інстанції, у тому числі додаткові, заочні, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку як у цілому, так і в частині, а також щодо обставин (фактів), встановлених судом (незалежно зід того, чи вплинули висновки обставини (факті) на вирішення справи по суті), суду про ці частини з питань розподілу судових витрат між або резолютивної та способу виконання рішення тощо сторонами, порядку Відповідно до ґрунтуватися на ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно засадах верховенства обґрунтованим. права, бути законним Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та яким» доказами вони підтверджуються: 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольни и або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Суд, приймаючи оскаржуване Рішення неповно з?ясував обставини, що мають значення для справи, крім того, висновки суду не відповідають обставинам справи. Також мало місце порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Явка сторін

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду про що свідчать отримання їми завчасно 19.05.23р. та 17.05.23р. судових повісток, клопотань про відладення розгляду справи до суду не надходило.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки , оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією та судом першої інстанції встановлено, що Постановою Верховного суду від 04 серпня 2021 касаційну скаргу ОСОБА_8 задоволено частково та скасовано рішення попередніх інстанції, а справу направлено на новий розгляд з урахуванням висновків суду (а.с.31-35 т.2).

Підставою скасування стало те, що судами не роз`яснено право заявляти сторонами клопотання про призначення судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Під час розгляду справи у Березівському районному суді Одеської області у провадженні судді Римаря І.А., - позивач разом з своїм представником заявили до суду клопотання про проведення судово генетичної експертизи, яку ухвалою суду від 22.11.2021 року задоволено та призначено дану експертизу, проведення якої було доручено Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України м. Миколаєва (а.с.84-85 т.2). Провадження по справі на момент проведення експертизи зупинено.

Проте, 28.01.2022 року до суду надійшло клопотання експерта №СЕ-19/115-22/41-БД про надання додаткових матеріалів для проведення даної експертизи. (а.с.87-89 Т.ІІ.).

На підставі цього провадження по справі ухвалою суду від 23.02.2022 року було відновлено, а справу призначено до розгляду (а.с 90 т.2) .

19.04.2022 року надійшло повідомлення від Експертної установи про неможливість проведення експертизи (а.с.100 т.2).

Після цього, позивачем та її представником для подальшого проведення експертизи з урахуванням висновків експерта - подано клопотання про надання дозволу на ексгумацію (а.с.127-128 т.2).

Після надання пояснень сторонами під час судового засідання, суд ухвалою від 02.11.2022 року клопотання залишив без задоволення (а.с.131-133 т.2) та у висновках ухвали - суд зазначив: «…Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи не підлягає задоволенню, оскільки представник відповідача заявив в категоричній формі про заперечення щодо проведення даної експертизи, а також виходячи з етичного навантаження вирішення питання саме щодо ексгумації тіла померлого ОСОБА_4 та враховуючи , що представник відповідачів в категоричній формі заперечує щодо призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, запропонованої позивачем, а тому, дає підстави сприймати це як те, що відповідачі фактично визнають позовні вимоги ОСОБА_1 щодо факту встановлення батьківства…».

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та встановлені судом першої інстанції обставини при розгляді даної справи, судова колегія доходить висновку, що судом першої інстанції вірно зроблено висновок про задоволення вимоги позивача про встановлення факту батьківства.

Щодо вимоги позивача про визнання за донькою позивача право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , а саме на частину житлового будинку, то судова колегія погоджується з судом першої інстанції та вважає за необхідне відмовити у її задоволенні з наступних підстав.

Справи про спадкування, як це роз`яснюється в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язків інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Водночас, позивачем не надано постанови нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкоємець мав надати нотаріусу документи, що підтверджують факт батьківства.

Тобто, після надання вищевказаних даних, саме нотаріус уповноважений перевірити коло спадкоємців та визначити їх долю у спадщині.

Враховуючи те, що судом встановлено факт батьківства, а тому позивачем не втрачено можливість отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на частку спадкового майна, яке залишилось після смерті спадкодавця є передчасними, тому задоволенню не підлягають.

Доводи апеплянта що експертиза не відбулася у зв?язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_5 покладених на них обов?язків щодо надання зразків крові або буквального епітелію є частково слушними , однак після відповіді єксперта про неможливість проведення експертизи (а.с.100 зв) та про необхідність надання зразків біологічного матеріалу померлого ОСОБА_4 , адвокат відповідачів заперечив проти проведення ексгумації померлого , що позбавило суд можливості у проведенні судової експертизи.

Доводи апелянта про те, що у судовому рішенні у достатній мірі не викладено мотивів на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним, тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», не відповідають змісту оскаржуваного рішення (а.с.154-155) а є по суті непогодженням з оцінкою суду першої інстанції тих чи інших обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги є викладенням позиції сторони відповідача і по суті не є критикою судового рішення.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 06 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко