Провадження №2/523/371/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Щербан О.Д.,

представника позивача - ОСОБА_6.,

представника відповідача - Семененко Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до адвокатського об`єднання "Семененко і партнери" про визнання угоди про надання правової допомоги недійсною,

УСТАНОВИВ:

20.09.2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до адвокатського об`єднання «Семененко і партнери» та просить визнати недійсною угоду про надання правової допомоги від 17.09.2019 р. між ОСОБА_1 та об`єднанням .

Свій позов ОСОБА_1 обгрунтувала тим, що в вересні 2019 року вона звернулася за правовою допомогою до адвоката Семененко Наталі Сергіївни, яка погодилася представляти її інтереси в Київському районному суді м.Одеси за позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (справа №520/19876/19, стягнення аліментів на утримання дитини (справа №947/2441/19) , а також за позовом ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (справа №947/26439/20. При цьому договір про надання правової допомоги не укладався. Однак , Семененко Н.С. без її згоди подала зустрічний позов у справі №947/26439/20. Після цього вона звернулася в КДК адвокатури Одеської області про притягнення Семененко Н.С. до відповідальності, але Їй було відмовлено так як АО «Семененко і партнери» надало КДК угоду про надання правової допомоги від 17.09.2019 р. З угоди їй стало відомо, що адвокат Семененко Н.С. знаходиться у штаті відповідача.

Угоду про надання правової допомоги вона не укладала та не підписувала, тому посилаючись на норми ч.1,3 ст.203, ч.1 ст.215, ч.1 ст.216 ЦК України просила визнати її недійсною.

В своєму відзиві на позов, представник відповідача зазначила, що позов не визнає вказуючи на те, що у вересні 2019 р. до неї як адвоката звернувся ОСОБА_4 , батько позивачки, з проханням захистити інтереси його доньки та бути її представником у судових справах, пов`язаних з розлученням з її чоловіком ОСОБА_2 , стягненням з нього аліментів на утримання дитини та поділом спільного нажитого майна. ОСОБА_4 вона знає тривалий час, оскільки разом з ним працювала у концерні «Веста» у період з серпня 2009 р по травень 2015 р. Враховуючи це, вона погодилася допомогти йому у вирішенні сімейних питань. Вона підготувала та передала при зустрічі ОСОБА_4 угоду про надання правової допомоги від 17.09.2019 р. між ОСОБА_1 та АО «Семененко і партнери» для підписання вказаної угоди у доньки. Угода укладалася щодо представництва інтересів ОСОБА_1 в установах, організаціях, підприємствах всіх форм власності в усіх державних органах в тому числі і в правоохоронних з усіма правами і не обмежувалося конкретною судовою справою. Угода збереглася у вигляді сканованої копії, оскільки усі матеріали по судовим справам ОСОБА_1 , у тому числі оригінал угоди про надання правової допомоги , були повернуті її батьку 31.03.2020 р засобами поштового зв`язку, на бажання самого клієнта. Спілкування щодо судових справ ОСОБА_1 велося в основному з її батьками , оскільки позивачка має малолітню дитину та не має змоги у необхідний час зустрітися з адвокатом, взяти участь в судових засіданнях. Мати позивачки ОСОБА_5 на той час була її представником, що підтверджується відповідним рішенням у справі №947/21516/19, а тому спілкування з ОСОБА_5 щодо судових справ її доньки було вчинено без будь-яких порушень Правил адвокатської етики. Представником відповідача здійснювалося представництво ОСОБА_1 в трьох справах в Київському районному суді м.Одеси №520/19876/19, №947/24414/19, № 947/21450/19. Інформація щодо стадії розгляду кожної справи, процесуальні рішення суду своєчасно повідомлялися клієнту та її батькам. Проблемних питань відносно справ про розірвання шлюбу та стягнення аліментів не виникало, оскільки позови були задоволені у повному обсязі. Претензії виникли лише після того, як суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову про поділ майна подружжя. Наведене вказує на те, що доводи позивачки про неукладення угоди та подання без її згоди зустрічної позовної заяви не відповідають дійсності Крім того, представник відповідача вказувала на те, що рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 13.04.2021 р. відмовлено по скарзі ОСОБА_1 в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката у зв`язку з відсутністю в її діях ознак дисциплінарного проступку. Також представником відповідача зазначено, що до позовної заяви позивачкою додано копію угоди про надання правової допомоги від 17.09.2019 р., яка містить надпис «згідно з оригіналом», підпис та ініціали ОСОБА_1., чим вона підтверджує знаходження оригіналу угоди у неї та свідчить про необгрунтованість позовних вимог. Крім того, представництво інтересів у справах здійснювалося по оспорюваній угоді, будь-яких порушень прав та інтересів позивача під час представництва в Київському районному суді м.Одеси не було, тому угода не може бути визнана недійсною враховуючи приписи постанови Верховного Суду від 27.01.2020 р у справі №761/26815/17.

24.09.2021 р. провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду в загальному позовному провадженні.

15.11.2021 р. до суду надійшов відзив на позов.

31.01.2023 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд .

В судовому засіданні представник позивачки - ОСОБА_6 повністю підтримав позов та його обгрунтування. Крім того, представник зазначив, що позивачка не погоджувала представництво своїх інтересів в суді з адвокатом Семененко Н.С. і з нею не бачилася. З батьком у неї складні стосунки.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Семененко В.Г. повністю підтримала обгрунтування відзиву та просили відмовити в задоволенні позову. Вона також додала, що позивачка була в курсі всіх дій які вчинялися в судових засіданнях, їй також на месенджер Вайбер відправлялися повідомлення. Вони особисто спілкувалися в автомобілі , де позивачка знаходилася за кермом і вони обговорювали питання з обсягом доказів необхідних для спору про поділ майна. На вимогу сторони було повернуто угоду, в домовлений час батько позивачки не з`явився, тому вона засобами поштового зв`язку повернула усі документи в тому числі і угоду. Стосунки у батьків з позивачкою були прекрасні, вони хвилювалися за відносини доньки з її чоловіком, тому сприяли в допомозі з їх вирішенням.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Як вбачається із змісту угоди про надання правової допомоги 17.09.2019 р. між ОСОБА_1 та АО «Семененко і партнери» предметом угоди є захист (надання правової допомоги) адвокатом клієнту в установах, організаціях, підприємствах всіх форм власності, підпорядкування та організаційно-правових форм, в усіх державних органах, в тому числі в підрозділах національної поліції України, прокуратури, Служби безпеки України, Державній прикордонній службі України, податкових органах, органах державної виконавчої служби, в усіх органах місцевого самоврядування, в усіх органах нотаріату (перед державними та приватними нотаріусами), в установах суду ( в судах загальної юрисдикції, господарських, адміністративних , третейських судах , арбітражі, як в Україні та й за її межами з усіма правами, що надані законодавством України позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому, обвинуваченому, захиснику, стягувачу, кредитору, боржнику, заявнику, заінтересованій особі) та інше.

Серед обов`язків адвоката визначено виконання правової роботи в тому числі подання та підписання від імені клієнта позовних заяв (п.2.3.1.), участь в усіх судових засіданнях (п.2.3.3), а також пред`являти зустрічний позов, змінювати підставу або предмет позову, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог, відмовлятися від позову.

Згідно з ордером серії ОД №485282 Семененко Н.С. на підставі вказаного договору здійснювала представництво інтересів ОСОБА_1 в Київському районному суді м.Одеси.

Відповідно до відомостей Єдиного реєстру адвокатів Семененко Н.С. працює адвокатом АО «Семененко і партнери».

Як убачається з рішень ухвалених Київським районним судом м.Одеси у справах №520/19876/19 про розірвання шлюбу, №947/24414/19 про стягнення аліментів, №947/21450/19 про поділ майна подружжя приймалу участь в якості представника ОСОБА_1 - адвокат Семененко Н.С.

За рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб розірвано, 12.11.2019 рішення набрало законної сили. 11.02.2020р вказаним судом стягнуто на користь позивачки аліменти, рішення набрало законної сили - 13.03.2020 р.

11.03.2020 р Київським районним судом м.Одеси ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. За результатами його розгляду первісний позов задоволено, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено. 14 червня 2022 року постановою Верховного Суду рішення Київського районного суду м.Одеси залишено без змін.

Як видно з представленої переписки месенджеру "Вайбер" між позивачкою та адвокатом Семененко Н.С., було спілкування про отримання копій рішень по розірванню шлюбу та аліментам, а також по доказам для зустрічного позову.

Згідно з перепискою по месенджеру "Вайбер"між ОСОБА_5 , матір`ю позивачки , яка є представником за довіреністю , також велася переписка з адвокатом щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів, вартості квартири, інформація про дати судових засідань,призначення зустрічей, обмін документами, відомості по справі щодо притягнення до відповідальності чоловіка позивачки - ОСОБА_2 .

В переписці месенджеру "Вайбер" між батьком позивачки ОСОБА_4 та адвокатом міститься інформація про обмін документами по квартирі , текстом зустрічного позову, відповідю на відзив на зустрічний позов, призначення зустрічей.

На вимогу батька позивачки усі матеріали по справам ОСОБА_1 адвокатом було надіслано поштою.

Згідно з нормами статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до вимог ч.1,3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

За вимогами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до вимог ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За вимогами ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

22 січня 2020 року в своїй постанові у справі № 674/461/16-ц Верховний Суд зазначив, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

За нормами ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Верховний Суд висловив висновок в постанові від 22 червня 2020 року справа № 177/1942/16-ц, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, предбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За нормами ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України та статей 651 - 653 ЦК України свідчить, що законодавець розмежовує конструкції «недійсність договору» та «розірвання договору», як за підставами, так і за своїми правовими наслідками. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору оспорюваного договору не є підставою для його визнання недійсним.

В процесі розгляду справи позивачкою було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для встановлення належності підпису в договорі і витребуванні від відповідача оригіналу договору.

Після повідомлення представником відповідача про відсутність у неї оригіналу та відправлення його засобами поштового звязку батьку позивачки, судом було запропоновано позивачці для вирішення питання про призначення експертизи надати оригінал договору. В наступному, позивачкою так і не надано оригінал договору, тоді як додана до позову його копія була подана саме позивачкою із відміткою "Згідно з оригіналом".

Позивачка не довела того факту, що не підписувала договір, що має значення для встановлення її волевиявлення. З`ясування даної обставини має значення для перевірки доводів сторін щодо укладання договору.

Необхідно звернути увагу на те, що доводи позивачки є суперечливими, оскільки вона одночасно вказує що вона звернулася за правничою допомогою до адвоката Семененко Н.С., яка погодилася представляти її інтереси в Київському районному суді м.Одеси за позовами про стягнення аліментів , розірвання шлюбу а також поділ майна подружжя, при цьому заперечує укладення договору про надання правової допомоги , що суперечить позиції позивачки де вона вказує, що адвокат Семененко Н.С. без її згоди подала зустрічний позов у справі про поділ майна.

Отже, як свідчить зміст позову звертаючись до суду з вимогою про визнання угоди недійсною позивач обгрунтовує її двома підставами: неукладанням договору та не погодженням на подання зустрічного позову, тобто дві протилежні підстави.

Судом встановлено, що представництво інтересів позивачки в суді в усіх справах здійснювалося адвокатом Семененко Н.С. з визначеними в угоді від 17.09.2019 р. повноваженнями. Послуги за угодою позивачка отримувала протягом 2019-2020 року.

Крім того, із дослідженої переписки по месенджеру вбачається, що адвокат повідомила позивачку про подання зустрічного позову, після чого нею не було висловлено заперечень , інформація станом на 23.11.2019 р., а рішення судом ухвалено 11.03.2020 р і враховуючи розгляд судом зустрічного позову, це вказує на те, що ОСОБА_1 не повідомляла суд, що адвокат діє не в її інтересах, без погодження позиції і не відмовлялася від подання такого позову.

Отже, оцінивши надані докази в сукупністі суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про визнання недійсною угоди про надання правової допомогиє безпідставними, не грунтуються на вимогах закону, тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,76-81,258-259,265,268,273,354,355 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до адвокатського обєднання "Семененко і партнери" про визнання угоди про надання правової допомоги недійсною.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 08.05.2023 р.