КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/5228/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3807/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року у складі судді Грегуль О.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Констультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва», третя особа: Директор комунального некомерційного , підприємства «Констультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» Карабаєв Даніель Таїрович про визнання незаконним наказу про переведення, його скасування, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:

визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 29.04.2022 № 177-К «По особовому складу» «Про переведення», яким позивача переведено з посади начальника відділу кадрової роботи на посаду інспектора відділу кадрової роботи відповідача;

поновити позивачку на роботі на посаді начальника відділу кадрової роботи відповідача;

стягнути з відповідача на користь позивачки різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, що за період з 03.05.2022 по 28.11.2022 складає: 67531 грн 91 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 2001 року працює в сфері охорони здоров`я Дніпровського району м. Києва.

З 2011 року позивачка працювала в Центральній районній поліклініці Дніпровського району м. Києва, яку в 2012 році було реорганізовано в Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва.

В період з 26.09.2019 до 30.04.2022 ОСОБА_1 працювала на посаді начальника відділу з кадрової роботи КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва».

29.04.2022 директором КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва» Карабаєвим Д.Т. видано наказ №177-К «По особовому складу» «Про переведення», яким позивачку з 02.05.2022 переведено з посади начальника відділу з кадрової роботи на 1,0 посади інспектора відділу з кадрової роботи КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва» з оплатою праці, визначеною колективним договором.

Позивачка зазначала, що вищезазначений наказ грубо порушує норми трудового законодавства, а також її права як працівника.

Вказала, що наказ видано з посиланням на ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», однак без жодних фактичних підстав, які нею передбачаються та є необхідними передумовами для її застосування.

Однією з підстав для переведення позивачки на нижчу посаду в наказі зазначено доповідну записку начальника адміністративно-господарської служби ОСОБА_2 від 18.04.2022 в якій зазначено, що починаючи з 24.04.2022 позивачка не вийшла на роботу та не повідомила про своє місцезнаходження, однак це була неділя (Великдень) і починаючи з 25.04.2022 працювала на роботі відповідно до встановленого трудового розпорядку.

Крім того зазначено, що розмір виплаченої їй заробітної плати за травень-червень 2022 року є значно нижчим ніж її середня заробітна плата за попередньою роботою, що є грубим порушенням її прав, у зв`язку з чим з відповідача має бути стягнута з різниця в заробітку за час виконання позивачем нижче оплачуваної роботи внаслідок незаконного переведення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції помилково встановлено що 27.04.2022 у відповідача затверджена і погоджена з Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією нова штатна структура адміністративно-господарської служби відповідача та відповідно до якої займана позивачем посада ліквідована, однак про жодну ліквідацію посади начальника відділу кадрів в наказі від 27.04.2022 № 96 «Про затвердження штатної структури адміністративно-господарської служби КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва» мова не йде.

Крім того, судом не встановлено, з якого саме часу та в який спосіб відповідачем було ліквідовано посаду «начальника відділу кадрів»/

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст. 3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» щодо підстав та порядку переведення працівника в умовах воєнного стану, оскільки суд не звернув увагу на ту обставину, що відповідно до даної норми закону переведення працівника на іншу роботу у період дії воєнного стану можливе виключно лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

Вказано, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач заперечував проти того, що переведення позивача відбулось на підставі ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а стверджував, що воно відбулось згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України з урахуванням ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тобто без завчасного повідомлення про зміну істотних умов праці.

Також зазначено, що судом першої інстанції безпідставно не надано правової оцінки щодо необґрунтованого зменшення заробітної плати позивача після переведення та невиплати її в розмірі середнього заробітку до переведення.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Котович І.О. в інтересах КНП «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та її представника адвоката Петренко І.Л., які просили апеляційну скаргу задовольнити, представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також представника третьої особи - директора Кабаєва Д.Т. адвоката Чуніхіна О.М., які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає зазначити наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд виходив з їх недоведеності та необґрунтованості, а також не вбачав, що відповідачем порушено її право на працю, оскільки позивачку не було звільнено, а лише в умовах воєнного стану переведено на іншу посаду з платою праці, визначеною колективним договором.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

У відповідності з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (із змінами, внесеними постановами від 01 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року № 18 та від 25 травня 1998 року № 15), діяльність судів по розгляду справ про трудові спори повинна спрямовуватись на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Зі справи убачається, що наказом відповідача № 270 від 27.12.2019 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу кадрів "КДЦ Дніпровського району м. Києва", який з 04.01.2022 перейменовано на відділ з кадрової роботи (а.с. 139,140 т.1).

Згідно положень ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» цей закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до ч.1,2 ст.3 указаного Закону, у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

24 лютого 2022 року на території України із-за військової агресії РФ проти України запроваджено воєнний стан.

У період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Згідно посадової інструкції начальника відділу кадрів, начальник відділу кадрів належить до професійної групи «Керівники».

Начальник відділу кадрів, серед іншого, організовує табельний облік, складання і виконання графіку відпусток, контроль за станом трудової дисципліни в підрозділах підприємства і додержання працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку, розробляє заходи щодо поліпшення трудової дисципліни, зниження витрат робочого часу, контролює їх виконання; забезпечує складання встановленої звітності з обліку особового складу та роботи з кадрами; керує працівниками відділу кадрів (а.с.41,42 т.2).

Убачається, що у період з 24.02.2022 по 28.02.2022 позивачка, обіймаючи посаду начальника відділу кадрів медичного закладу, робота якого у період дії воєнного стану не була зупинена, була відсутня на робочому місці й не виконувала посадові обов`язки. У подальшому, тривалий час не інформувала адміністрацію про місцезнаходження й лише 25.03.2022 повідомила про місцеперебування й за наслідками встановлених обставин було відкориговано табель обліку робочого часу (а.с.134-138,60,61).

Докази роботи в дистанційному режимі та право на таку роботу до справи позивачкою не долучено.

Зазначене свідчить про те, що відбулося самовільне відсторонення позивачки від виконання своїх посадових обов`язків, посада якої належить до професійної групи «Керівники», що призвело до виникнення ускладнень в кадровій роботі підприємства.

Згідно пояснень представників відповідача, за лютий 2022 року не було опрацьовано заяви про відпустки працівників підприємства, а також графіки роботи працівників та табелі обліку робочого часу, що спричинило несприятливі наслідки для закладу, а також постійно виникли проблеми з виконанням розпоряджень департаменту та МОЗ.

Аналогічна ситуація почала складатися в питаннях кадрової роботи і в березні 2022року.

Відповідно до справи, у подальшому питання роботи кадрів було покладено на начальника адміністративно-господарської служби ОСОБА_2 .

Відповідно до долученої до справи доповідної начальника адміністративно-господарської служби ОСОБА_2 на ім`я директора КНП "КДЦ Дніпровського району м. Києва" від 11.04.2022 про стан діяльності адміністративно-господарської служби підприємства в умовах збройної агресії, службою не вдалося належним чином виконати обов`язки у зв`язку з відсутністю всього складу відділу з кадрових питань, починаючи з 25.02.2022 що призвело до кадрової аварії : програмні комплекси, в яких працюють інспектори з кадрів та бухгалтерія, не містять актуальної інформації з кадрових питань, що може негативно вплинути на роботу закладу та допущення помилок під час нарахування та виплати заробітної плати працівникам, їх розрахунку при звільненні. До програмного комплексу «Медичні кадри» з 25.02.2022 жодних записів не було внесено у зв`язку з чим закладом може бути надана до контролюючих органів не точна інформація, що стосується працівників закладу (а.с. 86-87 т.1).

Згідно інформації, яка міститься у доповідній записці, адресованій директору підприємства, складеній ОСОБА_2 та яка містить резолюцію від 25.03.2022 з записом: у зв`язку з тим, що обставини відсутності на роботі ОСОБА_1 не з`ясовано, вважати її в простої.

Зазначене слугувало підставою до корегування табелів обліку робочого часу й відповідно, оплату праці (а.с.57-60 т.2).

Належними доказами позивачкою не спростовано, що лише 25.03.2022 нею було проінформовано відділ кадрів про причини неявки виходу на роботу.

Пояснюючи щодо ситуації, яка склалася у відділі кадрів, представники відповідача посилалися на те, що на початку військової агресії в указаному відділі були відсутні як начальник так і два підлеглих їй працівники, в той час як у той період саме на відділ кадрів ліг надвеликий обсяг роботи, пов`язаний з обліком працівників та забезпечення роботи закладу, а також виконання інших завдань, які ставилися перед комунальним підприємством департаментом охорони здоров`я та міністерством.

На підтвердження указаних обставин долучили відповідні документи.

Так, згідно наказу департаменту охорони здоров`я КМДА від 24.02.2028 № 121/1, керівникам закладів охорони здоров`я наказано забезпечити безперебійність роботи підпорядкованих закладів в цілодобовому режимі в умовах воєнного стану (а.с.137-139 т.2).

Матеріали справи свідчать, що на виконання наказу Департаменту, протоколом доручень від 28.02.2022року, напрацьованих на нараді у директора КНП "КДЦ Дніпровського району м. Києва", необхідно було забезпечити роботу підпорядкованих підрозділів згідно встановленого режиму роботи та надати графіки роботи на період 28.02.2022-04.03.2022 при зміні режиму роботи працівників надавати коригувальні графіки; надати пропозиції щодо персонального складу працівників щодо порядку надання медичної допомоги (дистанційно, амбулаторно). Також керівникам структурних підрозділів щодня до 10.00 надавати на електронну пошту закладу списки працівників, які вийшли на роботу (а.с.143-146 т.2).

Також Наказом МОЗ України від 04.03.2022 №414 «Про облік та табелювання медичних працівників, які надають медичну допомогу поза основним місцем роботи в період воєнного стану на території України» надано рекомендації щодо організації роботи медичного закладу в умовах воєнного стану й установлену інформацію щотижня передавати до Департаменту охорони здоров`я КМДА (а.с.137,138,149-150 т.2).

Відповідно до справи, згідно наказу № 68 від 28.02.2022року директора КНП "КДЦ Дніпровського району м. Києва «Про особливий режим роботи закладу в умовах воєнного стану», затверджено списки працівників, які тимчасово виконують посадові обов`язки дистанційно згідно додатку №1, серед яких прізвище ОСОБА_1 відсутнє а також прийнято інші рішення, серед яких п.4 передбачено, що на період, зазначений у п.1 даного наказу (з 01.03.2022 по 11.03.2022) покласти обов`язки начальника відділу з кадрової роботи на начальника адміністративно-господарської служби ОСОБА_2 (а.с. 44-46 т.1).

Наказом №78 від 14.03.2022 відповідача внесено зміни до наказу №68 від 28.02.2022 й особливий графік роботи встановлено з 01.03.2022 по 31.03.2022. Згідно п.5 наказу працівників, які не мають можливості дістатися на робочі місця вважати таким, що знаходяться у вимушеному простої та встановлено оплату праці в цей період, а також оновлено список осіб, що працюють дистанційно, серед яких позивачка відсутня (а.с. 129-133 т.1).

Крім того, з метою налагодження роботи відділів КНП "КДЦ Дніпровського району м. Києва" Ушаковою К.В., як безпосереднім начальником ОСОБА_1 було складено відповідну доповідну записку від 18.04.2022, в якій було запропоновано об`єднати відділ з кадрових питань та відділ документообігу та діловодства та призначити начальником новоствореного відділу Артемчук А.Л., яка частково виконувала обов`язки позивачки під час її відсутності (а.с. 20-22 т.1)

Відповідно до наказу № 96 від 27.04.2022 про затвердження штатної структури адміністративно-господарської служби КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва» у зв`язку із самовідстороненням в умовах дії правового режиму воєнного тану відділом з кадрової роботи в повному складі від виконання завдань та обов`язків, передбачених Положенням про відділ з кадрової роботи, затвердженого Наказом КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва» № 1 від 04.01.2022 та фактичним припиненням функціонування відділу, викликане неналежним виконанням обов`язків начальником відділу з кадрової роботи ОСОБА_1 , беручи до уваги доповідну начальника адміністративно-господарської служби ОСОБА_2 та з метою організації ефективної роботи підприємства в частині кадрової роботи, керуючись ст. 64 Господарського кодексу України, п. 3.9, пп. 5.3. - 5.5 Статуту підприємства, Законом України «Про організацію трудових відносин в мовах воєнного стану», затверджено штатну структуру адміністративно-господарської служби КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва» (а.с. 23-27 т.1).

27.04.2022 нова штатна структура адміністративно-господарської служби відповідача була затверджена і погоджена з Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією, та відповідно до якої займана позивачкою посада ліквідована. Вказана штатна структура вводиться в дію з 01.05.2022 (а.с. 89-90 т.1).

Того ж дня доповідною начальника адміністративно-господарської служби ОСОБА_2 запропоновано директорку КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва» Карабаєву Д.Т. перевести ОСОБА_1 з займаної посади на 1,0 посади інспектора з кадрів (а.с. 88 т.1).

29.04.2022 року первинна профспілкова організація КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва», розглянувши відповідне питання, надіслала лист № 6 в якому вказала про згоду з адміністрацією закладу вважає за доцільне замість звільнення працівника, перевести такого працівника на іншу посаду, що не протипоказана працівникові за станом здоров`я, тим більше що, у зв`язку із веденням бойових дій на території міста Києва в закладі зупинилась робота відділу з кадрових питань, слід термінового виправши наслідки, як для самого підприємства, так і для працівників, в частині належного обліку стажу роботи, наявних відпусток, у зв`язку з чим не вбачає протиправних дій адміністрації КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва» щодо переведення начальника відділу з кадрової робота Тимофеєвої О.Б. на посаду інспектора з кадрів (а.с. 91 т.1).

Наказом відповідача від 29.04.2022 № 177-К переведено начальника відділу з кадрової роботи КНП "КДЦ Дніпровського району м. Києва" Тимофеєву О.Б. з 02.05.2022 з займаної посади на 1,0 посади інспектора відділу з кадрової роботи КНП "КДЦ Дніпровського району м. Києва" з оплатою праці, визначеною колективним договором. З указаним наказом позивачка ознайомилася 03.05.2022 (а.с. 19 т. 1).

Відповідно до листа «103-Т- 3324,3324/1-2024 від 08 червня 2022 року Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація у відповідь на звернення позивачки повідомила останній, що не вбачає порушень вимог трудового законодавства при введені в дію структури та штатної чисельності КНП "КДЦ Дніпровського району м. Києва", а також зміни істотних умов правці в частині переведення на нижчу посаду.

При цьому з указано листа також убачається, що в процесу перевірки встановлено, що після ознайомлення 03.05.2022 з наказом № 177 від 29.04.2022 заперечень щодо переведення не надано, а в умовах воєнного стану, зміна істотних умов праці, зокрема переведення на нижчу посаду допускається у разі продовження роботи за тією ж спеціальністю чи кваліфікацією і не потребує завчасного повідомлення працівника за два місяці (а.с. 70-70 т.2).

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 23 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка, в разі необхідності, доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Частина I Європейської соціальної хартії закріплює, що сторони визнають метою своєї політики, яку вони запроваджуватимуть усіма відповідними засобами як національного, так i міжнародного характеру, досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися такі права та принципи: 1. Кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає.2. Усі працівники мають право на справедливі умови праці. 3. Усі працівники мають право на безпечні та здорові умови праці.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується відпрацювати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник Підприємство, установа, організація або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язані виплачувати працівникам заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Умови, підстави та порядок розірвання контракту визначені положенням Кодексу законів про працю України.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відповідно до змін, внесених Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на викладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритет незастосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Статтею 5-1 КЗпП України встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконному звільненні, а також сприяння у збереженні роботи.

У статті 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Після підписання штатної структури адміністративно-господарської служби КНП ДЦ Дніпровського району м. Києва», її було передано на погодження до органу управління, оскільки відповідно до п. 3.9 Статуту КНП «КДЦ Дніпровського району Києва» підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис. Структуру та штатний розпис підприємства затверджує його директор за погодженням з уповноваженим органом Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією.

Погоджену штатну структуру адміністративно-господарської служби КНП ІДЦ Дніпровського району м. Києва» було повернуто від органу управління.

Крім того відповідач від Профспілкового комітету закладу щодо погодження переведення ОСОБА_1 на посаду інспектора з кадрів та отримав відповідне погодження на переведення.

З наказом № 177-к від 29.04.2022 про переведення ОСОБА_1 на посаду інспектора з кадрів, остання була ознайомлена та відповідно заперечень ніяких не надала.

Вказане дає підстави до того, що рішення керівництва КНП «КДЦ Дніпровського району м. Києва» про об`єднання відділу документообігу та діловодства та відділу з кадрових питань було прийнято з міркувань необхідності належної організації роботи закладу в умовах воєнного стану.

З огляду на викладене та матеріали справи, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про незаконність зміни істотних умов праці та переведення на посаду інспектора кадрів з істотним порушенням трудових прав ОСОБА_1 .

А отже, не обґрунтованими є вимоги позивачки щодо поновлення її на посаді начальника відділу кадрової роботи, з огляду на обставини справи та її відсутність після зміни штатної структури підприємства.

Не підлягають до задоволенню й похідні вимоги стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, оскільки відсутні порушення роботодавця умов праці.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі "SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE", № 4909/04, § 58).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: