Справа № 346/3383/21
Провадження № 22-ц/4808/675/23
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дикуна Ігоря Васильовича на рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 вересня 2022 року, ухвалене в складі судді Калинюка О.П., у справі за позовом в.о. керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Коломийської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року в.о. керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Коломийської міської ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Коломийської міської ради Івано-Франківської області №860-22/2007 від 28 листопада 2007 року ОСОБА_2 передано в оренду земельну ділянку площею 800 кв.м., призначену для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, по АДРЕСА_1 , а рішенням цієї ж ради №1887-37/2009 від 25 лютого 2009 року вказану земельну ділянку безоплатно передано у власність відповідачки.

Прокурор вважає, що така передача у приватну власність земельної ділянки проведена з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки відповідачка вже використала своє право безоплатної приватизації земельної ділянки вказаного цільового призначення в листопаді 2006 року під час отримання у приватну власність земельної ділянки на території П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, однак не повідомила Коломийську міську раду про даний факт.

Більше того, ОСОБА_1 , незважаючи на отримання в грудні 2006 року державних актів про право власності на земельну ділянку, подала до Коломийської міської ради довідку про те, що за її прізвищем в книгах реєстрації державних актів та договорів оренди в м. Коломиї записи відсутні. Таким чином остання ввела в оману Коломийську міську раду, яка при прийнятті рішення від 25 лютого 2009 року розраховувала на добросовісність відповідачки.

Просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним і скасувати рішення сесії Коломийської міської ради №1887-37/2009 від 25 лютого 2009 року; скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 988463, виданий 11 червня 2009 року на земельну ділянку площею 0,0800 га з кадастровим номером :01:007:0040; витребувати вказану земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Коломийської міської ради Івано-Франківської області.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 вересня 2022 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано пункт 16 рішення сесії Коломийської міської ради Івано-Франківської області №1887-37/2009 від 25.02.2009 року «Про припинення права користування та передачу земельних ділянок у власність» щодо передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 800 кв.м. по АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнано недійним Державний акт серії ЯЖ 988463, виданий 11 червня 2009 року на підставі вказаного рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області на право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га по АДРЕСА_1 , призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :01:007:0040. Витребувано у ОСОБА_1 вказану земельну ділянку. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 6810 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Дикун І.В. подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що судом залишено поза увагою письмові докази, подані 06 червня 2022 року, які вказували на те, що будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 було подаровано ОСОБА_1 21 травня 2005 року, внаслідок чого вона набула право власності і на земельну ділянку, на якій розміщена така частина будинковолодіння. У зв`язку з наведеним П`ядицькою сільською радою прийнято рішення 20 січня 2006 року про надання дозволу ОСОБА_4 на виготовлення проекту відведення цієї земельної ділянки. Оскільки будинковолодіння було в аварійному стані, його знесли згідно акту від 04.09.2006 року. Після чого були прийняті рішення сільською радою про затвердження проекту відведення та передачу земель у приватну власність від 24.11.2006 року; про надання дозволу на будівництво житлового будинку від 21.11.2006 року; видано свідоцтво про право власності на новозбудований будинок за адресою: АДРЕСА_2 та витяг про державну реєстрацію від 2011 року. Тому вважає, що в даному випадку має місце слідування земельної ділянки за об`єктом нерухомості, який розміщений на ній.

Отже ОСОБА_3 мала право на здійснення приватизації в 2009 році в м. Коломиї.

Наведені докази подавалися при розгляді справи №346/1443/20 за позовом прокуратури, який суд залишив без розгляду в 2020 році у зв`язку з повторною неявкою позивача. Однак, подаючи позов повторно, Коломийська окружна прокуратура не зазначила про вказані обставини.

В даній справі суд в оскаржуваному рішенні не навів аргументи Коломийської міської ради, викладені в письмових доводах щодо цього спору, хоча в них було фактично вказано на безпідставність дій прокуратури щодо звернення до суду з даним позовом.

Вказує також, що представником відповідача ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді першої інстанції усно заявлялося клопотання про застосування строків позовної давності звернення до суду з даним позовом, що підтверджується звукозаписом судового засідання. Однак таке проігноровано судом, що є істотним порушенням норм процесуального права.

Вважає, що початок перебігу позовної давності слід обчислювати згідно ст. 257 ЦК України відповідно до заявленої позовної вимоги, а саме з дати видачі державного акту від 11.06.2009 року (тоді останнім місяцем звернення до суду з позовом слід вважати червень 2012 року), або ж відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України з часу коли позивач міг довідатись про особу, яка порушила чиєсь право, тобто з дати початку функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (26 жовтня 2011 року), оскільки з цього Реєстру Прокуратура могла встановити порушення в земельній сфері. В такому разі останнім місяцем звернення до суду з позовом був би жовтень 2014 року.

Однак позивач не подавав позову до відповідача у вказані дати, отже ним пропущено строк позовної давності звернення до суду з цим позовом, і в позовній заяві не ставиться питання про поновлення такого строку.

Посилаючись на зазначене, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Керівник Коломийської окружної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що у попередніх власників будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 було наявне лише право користування земельною ділянкою для обслуговування об`єкту нерухомості. Саме тому ОСОБА_1 вживались заходи в порядку, встановленому законодавством, щодо набуття у приватну власність зазначеної земельної ділянки шляхом приватизації. При цьому Коломийською окружною прокуратурою факт приватизації такої земельної ділянки по АДРЕСА_2 не оспорюється. Однак ОСОБА_1 , достеменно знаючи, що вже використала право безоплатної приватизації, не повідомила орган місцевого самоврядування про даний факт, ввела його в оману та незаконно отримала у власність земельну ділянку площею 800 кв.м. Також зазначає, що інформація, викладена в листі Коломийської міської ради від 10.03.2020 року №11/01.2-29/1046 та в довідці Коломийського міського відділу Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 06.09.2006 року, не може свідчити про безпідставність позовних вимог прокурора, оскільки вказана довідка видана ще до видачі державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,2363 га 26.12.2006 року.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності, зауважує, що оскільки ОСОБА_1 подала до органу місцевого самоврядування вищевказану довідку від 06.09.2006 року, останній не міг знати про порушення свого права на володіння та розпорядження земельними ділянками. Коломийською місцевою прокуратурою з метою представництва прокурором інтересів громадянина або держави у суді у лютому 2020 року вивчався стан додержання чинного земельного законодавства під час укладення Коломийською міською радою договорів оренди земельних ділянок з подальшою їх передачею у приватну власність. Отже початок перебігу строку позовної давності для позивача в даній справі необхідно розраховувати з моменту отримання Коломийською міською радою листа Коломийської місцевої прокуратури від 02 березня 2020 року про наявні порушення. Просить рішення суду залишити без змін.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дикуна І.В. було задоволено, рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, про що заявлено представником відповідача.

Однак постановою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року частково задоволено касаційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову в.о. керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Коломийської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування пункту 16 рішення сесії Коломийської міської ради №1887-37/2009 від 25 лютого 2009 року та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову в.о. керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Коломийської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Верховний суд дійшов висновку, що: при скасуванні рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з пропуску прокурором позовної давності. Висновків щодо обґрунтованості (доведеності) позовних вимог прокурора апеляційний суд в оскарженій постанові не зробив, мотивів відхилення доводів апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог не навів; апеляційний суд зазначив, що в суді першої інстанції відповідачка (її представник) в усній формі заявила про сплив позовної давності в справі, проте не конкретизував дату такого звернення. Протоколи судових засідань у суді першої інстанції не містять посилань представника відповідача на пропуск позовної давності, а в суді апеляційної інстанції колегія суддів звукозаписи судових засідань місцевого суду не досліджувала; апеляційний суд не врахував, що наслідки спливу позовної давності можуть бути застосовані судом лише за заявою відповідача, зробленою до ухвалення місцевим судом рішення по суті спору, та не перевірив, чи дійсно представник відповідачки в суді першої інстанції заявив про сплив позовної давності; при визначенні моменту початку перебігу позовної давності суд апеляційної інстанції обмежився посиланням на можливість прокурора отримувати відомості з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та не встановив, коли саме Коломийська міська рада як орган, уповноважений державою на захист її інтересів в спірних правовідносинах, довідалася або могла довідатися про порушення прав держави; за таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні позову прокурора за спливом позовної давності.

Оскільки постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позову в.о. керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Коломийської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування пункту 16 рішення сесії Коломийської міської ради №1887-37/2009 від 25 лютого 2009 року та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, апеляційним судом переглядається рішення суду в цій частині.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Дикун І.В. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник Коломийської окружної прокуратури щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції в нескасованій частині залишити без змін.

Представник Коломийської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги в частині, що переглядалася, без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі Договору дарування №Д-344 від 21.05.2005 року ОСОБА_4 отримала в дар від ОСОБА_6 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 , та зареєструвала відповідне право власності (т. 1, а.с. 85-87).

Рішенням П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 20.01.2006 року, розглянувши відповідну заяву, та керуючись ст.ст. 12, 116, 118 ЗК України, надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с. П`ядики (т. 1, а.с. 18). А рішенням №88-4/2006 від 24.11.2006 року, керуючись ст.ст. 12, 116, 118, 121 ЗК України, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по виготовленню державного акту на право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_2 ОСОБА_4 ; передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,3813 га, у тому числі 0,2363 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, 0,1450 га - для ведення особистого селянського господарства (т. 1, а.с. 19).

26.12.2006 року на ім`я ОСОБА_4 видано два державні акти: серії ЯД №840018 та серії ЯД №840015 про право власності на вказані земельні ділянки. Кадастрові номери цих ділянок: :01:004:0060 та :01:004:0061 відповідно (т. 1, а.с. 32-35).

На підставі рішення Коломийської міської ради №860-22/2007 від 28.11.2007 року ОСОБА_4 передано в оренду земельну ділянку площею 800 кв.м., призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , на підставі чого 15.04.2008 року укладено договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до пункту 15 рішення Коломийської міської ради №1887-37/2009 від 25.02.2009 року припинено право користування та розірвано вищевказаний договір оренди земельної ділянки за згодою сторін. Пунктом 16 передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 800 кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т. 1, а.с. 17).

11.06.2009 року ОСОБА_4 видано Державний акт серії ЯЖ №988463 на право власності на вказану ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер: :01:007:0040 (т. 1, а.с. 30-32).

02.03.2020 року, 06.04.2020 року, 05.10.2020 року та 21.12.2020 року заступник керівника Коломийської місцевої прокуратури на адресу Коломийської міської ради надіслав листи №09.33-01/67-762вих-20, №01-1135вих-20, №01-2733вих-20та №01-3278вих-20 про встановлення факту подвійної безоплатної приватизації земельних ділянок ОСОБА_4 та необхідність звернення до суду з відповідним позовом (т. 1, а.с. 20, 36-39, 41-43).

10.03.2020 року та 20.10.2020 року Коломийська міська рада надала відповідь заступнику керівника прокуратури про те, що не вбачає законних підстав для подання позовної заяви про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення її до земель запасу міської ради (т. 1, а.с. 21, 40). А листом від 28.12.2020 року повідомила, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (т. 1, а.с. 44).

Листом №53-909вих21 від 09.07.2021 року керівником Коломийської окружної прокуратури повідомлено голову Коломийської міської ради, що прокуратурою буде заявлено позов в інтересах держави в особі Коломийської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння (т. 1, а.с. 45-46).

Задовольняючи частково вимоги позову в.о. керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Коломийської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування п. 16 рішення сесії Коломийської міської ради №1887-37/2009 від 25 лютого 2009 року та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки п. 16 рішення сесії Коломийської міської ради №1887-37/2009 від 25.02.2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» прийнятий з порушенням вимог ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України, то у відповідності до ст. 21 ЦК України, ст. 152 ЗК України саме цей пункт рішення підлягає визнанню недійсним та скасуванню. При цьому суд враховує, що право власності відповідачки на спірну земельну ділянку вже виникло та зареєстроване у встановленому законом порядку, тому орган місцевого самоврядування не вправі самостійно скасувати прийняте ним рішення чи його окремі пункти. А оскільки суд визнає недійсними п. 16 оскаржуваного рішення, то зв`язку з цим наявні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки від відповідачки.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частинами першою та другою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Земля є унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина четверта статті 116 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частинами першою, другою, шостою, сьомою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

Звернувшись до суду із позовом у цій справі, в.о. керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Коломийської міської ради, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка вибула із земель територіальної громади Коломийської міської ради ОТГ внаслідок незаконного повторного використання ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, просив, зокрема, визнати незаконним та скасувати рішення сесії Коломийської міської ради №1887-37/2009 від 25 лютого 2009 року; витребувати вказану земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Коломийської міської ради Івано-Франківської області.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №916/1979/13 (провадження № 12-62гс18) зазначено, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

Крім того, прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, що пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто рішення органу місцевого самоврядування є підставою виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до статей 152, 155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У Рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказано, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Разом з тим із вказаного Рішення Конституційного Суду України вбачається, що такі рішення органу місцевого самоврядування можуть бути оскаржені в інший спосіб.

У постанові від 30 травня 2018 року у справі №923/466/17 (провадження №12-89гс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі №21-405а14, зазначивши, що відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. На підставі оскаржуваного рішення селищної ради було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, отже, вимоги про визнання оспорюваного рішення недійсним як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав можуть бути предметом розгляду в судах.

З огляду на вищевикладені норми права та обставини справи, задовольняючи позов в частині визнання частково незаконним та скасування рішення сесії Коломийської міської ради №1887-37/2009 від 25 лютого 2009 року щодо передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 800 кв.м. по АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, суд першої інстанції правильно виходив з того, що таке прийняте з порушенням ст. 116 ЗК України, оскільки відповідач вже скористалась своїм правом безоплатної приватизації і отримала у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в розмірах, встановлених ст. 121 ЗК України, і не має правових підстав для отримання безоплатно у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге.

При цьому судом також вірно враховано, що оскільки право власності відповідачки на спірну земельну ділянку вже виникло та зареєстроване у встановленому законом порядку, то орган місцевого самоврядування не вправі самостійно скасувати прийняте ним рішення чи його окремі пункти. Також вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково (п. 16 даного рішення), оскільки в іншій частині таке рішення не стосується предмету спору.

Що стосується доводів апелянта про те, що 1/2 частина будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 подаровано ОСОБА_1 21.05.2005 року, внаслідок чого вона набула право власності і на земельну ділянку, на якій розміщена ця частина будинковолодіння; у зв`язку з наведеним П`ядицькою сільською радою прийнято рішення 20.01.2006 року про надання їй дозволу на виготовлення проекту відведення цієї земельної ділянки, а 24.11.2006 року рішення про затвердження проекту відведення та передачу земель у приватну власність, тобто має місце слідування земельної ділянки за об`єктом нерухомості, який розміщений на ній, а тому вона мала право на здійснення приватизації в 2009 році в м. Коломиї, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, після набуття права власності або права користування нерухомим майном до нового власника переходить право власності або користування земельною ділянкою на якій вони розташовані, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього хазяїна (ст. 120 ЗКУ та ст. 377 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що попередньому власнику придбаної ОСОБА_1 частини будинковолодіння по АДРЕСА_2 земельна ділянка, на якій вона розташована, не належала на праві власності.

Отже до ОСОБА_1 не перейшло право власності на спірну земельну ділянку, а перейшло лише право користування нею.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 03 лютого 2022 року у справі справа №158/2564/19 (провадження №61-14838св21).

Питання виділення громадянам земельної ділянки у приватну власність є дискреційними повноваженнями органу місцевого самоврядування, прийняттю якого передує виготовлення технічної документації.

Відповідно, відповідач зверталася до сільської ради із заявами в порядку ст.ст. 116, 118 ЗК України щодо передачі їй такої земельної ділянки у власність.

Рішенням П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 20.01.2006 року, розглянувши відповідну заяву, та керуючись ст.ст. 12, 116, 118 ЗК України, надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с. П`ядики (т. 1, а.с. 18). А рішенням №88-4/2006 від 24.11.2006 року, керуючись ст.ст. 12, 116, 118, 121 ЗК України, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по виготовленню державного акту на право власності на дану земельну ділянку; передано у власність ОСОБА_4 , зокрема, земельну ділянку площею 0,2363 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (т. 1, а.с. 19).

Таким чином відповідачем реалізовано право на передачу їй безоплатно у власність земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на жилий будинок в межах норм, визначених ст. 121 ЗК України, а повторна приватизація земельної ділянки площею 800 кв.м. по АДРЕСА_1 здійснена нею з порушенням вимог ст.ст. 116, 118 ЗК України.

Про зазначені порушення відповідачем вимог законодавства при приватизації земельної ділянки в 2009 році свідчить і надання нею довідки Коломийського міського відділу Івано-Франківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 06.09.2006 року про те, що за нею в книгах реєстрації державних актів та договорів оренди в м. Коломия записи відсутні, оскільки така була видана ще до видачі державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,2363 га 26.12.2006 року.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

За встановлених обставин, задовольняючи позовні вимоги в.о. керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Коломийської міської ради, районний суд, встановивши, що Коломийською міською радою Івано-Франківської області всупереч вимогам законодавства було прийнято 25 лютого 2009 року рішення №1887-37/2009 в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 800 кв.м. по АДРЕСА_1 , зробив правильний висновок про задоволення відповідних позовних вимог та витребування спірної земельної ділянки.

В поданій апеляційній скарзі представником відповідача ОСОБА_5 зазначено, що ним під час розгляду справи в суді першої інстанції усно заявлялося клопотання про застосування строків позовної давності звернення до суду з даним позовом.

Однак, протоколи судових засідань у суді першої інстанції не містять посилань представника відповідача на пропуск позовної давності.

Судом апеляційної інстанції досліджено звукозаписи судових засідань місцевого суду. Проте відповідна заява відповідача чи її представника про застосування позовної давності звернення до суду з цим позовом усно теж не озвучувалася.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відтак, вказані доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а фактично зводяться до незгоди з таким рішенням.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дикуна І.В. на рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 вересня 2022 року в частині задоволених вимог про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння слід залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 вересня 2022 року в цій частині - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дикуна Ігоря Васильовича на рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 вересня 2022 року в частині задоволених вимог про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 вересня 2022 року в частині задоволених вимог про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Луганська

Повний текст постанови складено 31 травня 2023 року.