КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/1349/19 Головуючий у 1 інстанції: Колесник О.М.
Провадження № 22-ц/824/7938/2023 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Гарницького Павла Петровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначила, що 28 грудня 2011 року між нею та ОСОБА_1 був укладений договір позики, відповідно до умов якого вона передала відповідачу у позику кошти у розмірі 9 500 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач надав відповідну розписку. Відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кошти за першою вимогою. 18 січня 2016 року вона направила на адресу відповідача вимогу про повернення коштів, але позику він не повернув. ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики у розмірі 9 500 доларів США, що за курсом Національного банку України на день звернення з даним позовом становить 267 520 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року позов ОСОБА_2 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 267 520 грн. в рахунок стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання за договором позики від 28 грудня 2011 року, 2 675 грн. 20 коп. судового збору, а всього 270 195 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в позові ОСОБА_2 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд ухвалив рішення за відсутності відповідача та його представника, які мали бажання прийняти участь в розгляді справи. На думку апелянта надана ОСОБА_2 розписка від 28 грудня 2011 року не є належним доказом боргових зобов`язань, оскільки підписана невідомо ким. У відповідача наявні підстави вважати, що боргова розписка є підробленою. Суд безпідставно відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності. У борговій розписці від 28 грудня 2011 року не визначений строк повернення кредиту, а тому строк позовної давності по ній закінчилася 28 грудня 2014 року. З позовом до суду ОСОБА_2 звернулася у січні 2019 року.

В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 грудня 2011 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 розписку про отримання у позику 9 500 доларів США. (а.с. 7).

18 січня 2016 року ОСОБА_2 направила на адресу ОСОБА_1 вимогу про повернення боргу, яка була отримана останнім 21 січня 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 18, 19).

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором позики та стягнув з відповідача 267 520 грн. в рахунок стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2016 року ОСОБА_2 рекомендованим листом на адресу ОСОБА_1 надіслала вимогу щодо повернення боргу, яка була ним отримана 21 січня 2016 року. Відповідач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів виконання зобов`язань за договором позики.

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 що надана ОСОБА_2 боргова розписка від 28 грудня 2011 року є підробленою. Питання призначення судово-почеркознавчої експертизи ОСОБА_1 та його представник не порушували ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта про пропуск ОСОБА_2 строку позовної давності, зважаючи на дату складання боргової розписки та відсутність у ній строку повернення позичених коштів.

Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України договором позики може не визначатися строк повернення позики. В такому разі позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У борговій розписці ОСОБА_1 від 28 грудня 2011 року не визначений строк повернення грошових коштів. ОСОБА_2 направила на адресу ОСОБА_1 вимогу про повернення боргу 18 січня 2016 року, яка була ним отримана 21 січня 2016 року. Позов про стягнення заборгованості за договором позики поданий ОСОБА_2 17 січня 2019 року, тобто в межах строку загальної позовної давності.

При вирішенні спору суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам та правильно застосував норми матеріального й процесуального права. Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Гарницького Павла Петровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 рокубез змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Матвієнко Ю.О.