Провадження № 2-о/522/402/23
У Х В А Л А

05 липня 2023 року Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 30.06.2023 року надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що заява не може бути прийнята до її розгляду у порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Заявниця просить встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю з 23.08.2013 року та встановити факт перебування заявника на утриманні ОСОБА_4 .

З заяви вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідне для отримання грошової допомоги сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця.

На обґрунтування заяви зазначила, що вона після розірвання шлюбу 11.08.2008 року продовжила проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 .

Під час несення служби в зоні бойових дій 11.12.2022 року у м. Авдіївка ОСОБА_4 зник без вісті.

Згідно поданої заяви, ОСОБА_1 зверталась до командування військової частини НОМЕР_1 з заявою про виплату їй належної частини грошового забезпечення.

В наданій відповіді військової частини НОМЕР_1 №7090/2023/890 від 23.05.2023 року на заяву-звернення ОСОБА_1 щодо виплати грошового забезпечення визначеного наказом МОУ №260 від 07.06.2018 року, та додаткової винагороди згідно ПКМУ №168 від 28.02.2022 року, безвісно відсутнього старшого сержанта ОСОБА_4 , заявниці було повідомлено, що для отримання відповідних виплат, ОСОБА_1 потрібно надати судове рішення, яким буде підтверджено факт проживання однією сім`єю, а також факт її перебування на утримання ОСОБА_4

ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Міністерство оборони України - спеціально уповноважений суб`єкт, який уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку має на меті отримати заявниця у разі задоволення заяви.

У даному випадку між ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України виник спір, пов`язаний із доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової дороги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц, що справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, якщо метою встановлення цього факту є отримання виплат у зв`язку із загибеллю військовослужбовця це публічно-правовий спір, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17 травня 2023 року у справі № 343/1548/22 відповідно до якого вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з військовослужбовцем не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

П. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилом ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на викладене, суд роз`яснює заявниці, що вона має право подати адміністративний позов за правилами адміністративного судочинства, у зв`язку з чим підстав для розгляду її заяви в порядку цивільного судочинства немає, тому відмовляє у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 186, 258-261, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні ОСОБА_4 .

Роз`яснити право заявниці, що вона має право подати адміністративний позов за правилами адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Копію ухвали разом із позовними матеріалами надіслати позивачу. Копію позовної заяви залишити в матеріалах справи.

Суддя Л.В. Домусчі