ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 травня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/569/22

Головуючий у першій інстанції Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/615/23, 22-ц/4823/616/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Патук А.А.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2023 року та ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 105 696,89 доларів США та 3 % річних за весь час прострочення,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 23 січня 2023 року.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 100 000 доларів США, а також 3 % річних у розмірі 5 736,99 доларів США (станом на дату звернення до суду); продовжити нарахування 3 % річних на суму боргу за формулою, яка зазначена у тексті позовної заяви, до моменту ухвалення судом рішення; зазначити в рішенні суду, що органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України за формулою: «Борг х 3/100%/365 днів х кількість днів прострочення», до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу і стягнути отриману суму процентів.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що між ним та відповідачем була попередня домовленість про придбання ряду сільськогосподарських підприємств. На підтвердження таких намірів та на виконання наведеної домовленості позивач передав ОСОБА_2 кошти в сумі 100 000 доларів США, що оформлено розпискою від 28 лютого 2020 року, складеною власноручно відповідачем. У розписці зазначено, що грошові кошти передано «згідно відомості, яка буде погоджена сторонами». Але у подальшому сторони більше нічого не погоджували, в тому числі й згадану відомість. Позивач указував, що не отримав жодної послуги від ТОВ «БФ-Консалтинг», а корпоративні права (частки у статутному капіталі ПСП «Промінь» і ТОВ «Промінь») йому не передавались, з ним не укладено ні договору купівлі-продажу часток у ПСП «Промінь» і ТОВ «Промінь», ні акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариств. Ці корпоративні права передано третім особам, що стало підставою внесення в ЄРДР відомостей щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Позивач указував, що ОСОБА_2 безпідставно набув грошові кошти в сумі 100 000 доларів США та продовжує їх утримувати без належної правової підстави, ухиляючись від повернення, і станом на дату звернення до суду кошти в добровільному порядку не повернуті. У зв`язку з безпідставним утриманням коштів відповідачем просив стягнути 3 % річних за період з 29 лютого 2020 року по день ухвалення рішення, що станом на 25 січня 2022 року становить 5 736,99 доларів США.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 105 695,89 доларів США та 3 % річних за весь час прострочення відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2022 року, шляхом накладення арешту та заборони відчуження на майно, а саме, 1/4 частину квартири загальною площею 82,8 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2023 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Кєєр О.С. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 105 695,89 доларів США та 3 % річних за весь час прострочення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Також просить скасувати ухвалу суду та повністю задовольнити заяву про відшкодування витрат на правову допомогу в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України, що регулюють кондиційні зобов`язання.

Зазначає, що районним судом не враховано те, що відповідно до погоджених між сторонами домовленостей, позивач добросовісно виконав зобов`язання, передавши ОСОБА_2 кошти за корпоративні права підприємств, проте не отримав послуг від ТОВ «БФ-Консалтинг», а корпоративні права на частки у статутних капіталах ПСП «Промінь» і ТОВ «Промінь» не були йому передані. Матеріали справи містять докази того, що ОСОБА_2 ніколи не був учасником ПСП «Промінь» і станом на дату складання розписки та отримання коштів не мав жодного відношення до ТОВ «Промінь», отже відповідач не мав прав щодо розпорядження цими юридичними особами.

Наголошує на тому, що у спірних правовідносинах предметом спору є стягнення безпідставно отриманих коштів, незалежно від того, чи була завдана майнова шкода потерпілому з вини відповідача, лише на підставі факту отримання останнім коштів без достатньої правової підстави, що й призвело до збагачення ОСОБА_2 . Посилання районного суду на наявність кримінального провадження за ч. 4 ст. 190 КК України, що свідчить про існування деліктних зобов`язань між сторонами, є невірним тлумаченням правових норм, оскільки у разі заподіяння ОСОБА_2 майнової шкоди за спірною розпискою, чинним законодавством передбачено процедуру звернення з цивільним позовом про відшкодування шкоди в рамках кримінального провадження, проте цей спір стосується стягнення безпідставно набутих коштів.

Позивач зазначає, що районний суд не надав правової оцінки змісту спірної розписки, в якій чітко зазначено цільове призначення використання грошових коштів відповідачем за дві юридичні особи та послуги ТОВ «БФ-Консалтинг». Твердження відповідача про те, що оплата за розпискою здійснювалася за корпоративні права юридичних осіб, які були вже передані позивачу, який перебував у партнерських відносинах з іншими особами, спростовуються наявними у справі письмовими доказами. Обставина фактичного отримання ОСОБА_2 грошових коштів не спростована у ході розгляду справи та не заперечувалась представником відповідача під час дачі пояснень.

Вважає, що у разі задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 10 січня 2023 року слід скасувати оскаржувану ухвалу суду, якою відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення на користь позивача судових витрат.

Зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції орієнтовно становлять 150 000 грн.

У наданому відзиві представник відповідача адвокат Городнича Т.В., не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення та ухвалу суду без змін.

Обґрунтовуючи доводи відзиву, адвокат наголошує на тому, що розписка від 28 лютого 2020 року є лише документом, який підтверджує оплату за корпоративні права ПСП «Промінь», ТОВ «Промінь» та послуги. Твердження позивача про те, що відповідач обіцяв продати йому корпоративні права та отримав за це кошти (передплату), не відповідають дійсності та суперечать змісту розписки, в якій чітко вказано, що грошові кошти передані, як оплата за вже передані корпоративні права та надані послуги, а не як аванс, передплата або попередня оплата.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є партнерами, які разом співпрацюють та купують корпоративні права сільськогосподарських підприємств. Корпоративні права компаній реєструвались або на ім`я позивача (чи його сина) або на ім`я ОСОБА_3 або на них обох. Отже твердження позивача про відчуження корпоративних прав ПСП «Промінь» невідомій третій особі не відповідають дійсності, оскільки цією особою є партнер позивача ОСОБА_3 . Розписка від 28 лютого 2020 року підтверджує оплату позивачем вартості корпоративних прав ПСП «Промінь», ТОВ «Промінь», проданих ОСОБА_3 , та вже наданих послуг. Зобов`язання щодо продажу корпоративних прав виконані, будь-якого порушення строків виконання зобов`язання не було. Зазначає, що ОСОБА_1 не звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів чи виконання зобов`язань, претензій (фінансових вимог) у період з 29 лютого 2020 року по 25 січня 2022 року до ОСОБА_2 не мав.

Вважає, що витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 30 000 доларів США та 150 000 грн під час апеляційного перегляду справи є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, тому не відповідають критерію реальності та розумності.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 фактично отримано від позивача 100 000 доларів США, як оплату за ПСП «Промінь» та ТОВ «Промінь», а також за послуги ТОВ «БФ-Консалтинг» шляхом укладання відповідної розписки, тобто фактичною передачею наявного у останнього майна (грошей) або його зменшення, у незаборонений цивільним законодавством спосіб, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосовування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України, що регулюють кондикційні зобов`язання, передбачені Главою 83 ЦК України.

Районний суд зазначив, що про наявність деліктних зобов`язань між сторонами свідчить наявність незавершеного кримінального провадження № 0000027 від 13 жовтня 2020 року за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом заподіяння майнової шкоди шляхом зловживання довірою ОСОБА_4 в особливо великих розмірах. Указав на неможливість виходу за межі позовних вимог та самостійного обрання правової підстави та предмету позову, виходячи з того, що у деліктних зобов`язаннях підлягають доведенню всі аспекти, характерні для даного виду зобов`язань.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28 березня 2000 року проведено державну реєстрацію ТОВ «Промінь», основним видом економічної діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11) (т. 1 а.с. 13-20а).

Згідно з іншим витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22 лютого 2000 року проведено державну реєстрацію ПСП «Промінь», основним видом економічної діяльності якого є розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів (код КВЕД 01.42) (т. 1 а.с. 21-28).

18 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупця частку у статутному капіталі ТОВ «Промінь» 100 % статутного капіталу, що у грошовому виразі становить 42 144 грн і сплачує її вартість за ціною та на умовах, установлених у цьому договорі (т. 1 а.с. 102-103).

07 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , представником якого в ході укладення правочину виступав ОСОБА_1 , укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупця частку у статутному капіталі ТОВ «БФ-АГРО» у розмірі 25 % статутного капіталу, що у грошовому виразі становить 250 грн, і сплачує її вартість за ціною та на умовах, установлених у цьому договорі (т. 1 а.с. 93-95).

07 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупця частку у статутному капіталі ТОВ «БФ-АГРО» у розмірі 50 % статутного капіталу, що у грошовому виразі становить 500 грн, і сплачує її вартість за ціною та на умовах, установлених у цьому договорі (т. 1 а.с. 96-98).

09 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , представником якого в ході укладення правочину виступав ОСОБА_1 , укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупця частку у статутному капіталі ТОВ «БФ-АГРО-ТРЕЙД»» у розмірі 30 % статутного капіталу, що у грошовому виразі становить 3 061,22 грн, і сплачує її вартість за ціною та на умовах, установлених у цьому договорі (т. 1 а.с. 99-101).

12 листопада 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупця частку у статутному капіталі ТОВ «БФ-АГРО-ПЛЮС» 100 % статутного капіталу, що у грошовому виразі становить 2 000 грн, і сплачує її вартість за ціною та на умовах, установлених у цьому договорі (т. 1 а.с. 104-106).

08 жовтня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупця частку у статутному капіталі ПСП «Промінь» 100 % статутного капіталу, що у грошовому виразі становить 18 731 грн, і сплачує її вартість за ціною та на умовах, установлених у цьому договорі (т. 1 а.с. 107-108).

За змістом розписки від 28 лютого 2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 100 000 доларів США як: оплату за ПСП «Промінь 9 500 доларів США, оплату за ТОВ «Промінь» 60 000 доларів США, оплату за послуги ТОВ «БФ Консалтинг» 30 500 доларів США згідно відомості, яка буде узгоджена сторонами (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до висновку експерта від 04 листопада 2021 року № СЕ-19/111-21/52445-ПЧ, проведеного в рамках кримінального провадження № 0000027 від 13 жовтня 2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, рукописний текст, зокрема, в наданій на дослідження розписці про отримання грошових коштів від 28 лютого 2020 року виконано однією особою. Підпис від імені ОСОБА_2 у наданій розписці від 28 лютого 2020 року виконано ОСОБА_2 . Рукописний текст « ОСОБА_2 » у наданій на дослідження розписці від 28 лютого 2020 року виконано ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 30-43).

Звернувшись з позовом про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 105 696,89 доларів США та 3 % річних за весь час прострочення, ОСОБА_1 посилався на існування між сторонами попередньої домовленості щодо придбання ряду сільськогосподарських підприємств. На її виконання позивачем передано ОСОБА_2 кошти в сумі 100 000 доларів США, проте не отримав послуг від ТОВ «БФ-Консалтинг», йому не передано корпоративні права (частки у статутному капіталі ПСП «Промінь» і ТОВ «Промінь») договори купівлі-продажу часток у ПСП «Промінь» і ТОВ «Промінь» з ним не укладались. Повернути в добровільному порядку отримані грошові кошти відповідач відмовляється.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.

Системний аналіз положень ст. 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Отже норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом глав 82, 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що 28 лютого 2020 року ОСОБА_2 власноручно написав розписку про те, що отримав від ОСОБА_1 100 000 доларів США як оплату за ПСП «Промінь в сумі 9 500 доларів США, оплату за ТОВ «Промінь» в сумі 60 000 доларів США та оплату за послуги ТОВ «БФ Консалтинг» в сумі 30 500 доларів США.

ОСОБА_1 , звертаючись з даним позовом, зазначав, що між сторонами існували певні договірні зобов`язання, які відповідач не виконав.

З відкритих даних з Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існують судові спори щодо стягнення коштів. Зокрема у справі № 739/1824/21 судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено партнерську угоду № 12/06-19, за якою сторони домовились про спільну роботу, направлену на збільшення земельного банку ТОВ «Промінь». Зі змісту розписок, що наведені в ілюстративній таблиці до висновку судової почеркознавчої експертизи від 04 листопада 2021 року (т. 1 а.с. 30-43) вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово у період 2019-2020 років отримував від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошові кошти за корпоративні права сільськогосподарських підприємств, за партнерською угодою, за земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Наявні в матеріалах справи договори купівлі-продажу часток у статутному капіталі сільськогосподарських підприємств за участю ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , представником якого виступав ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 свідчать на користь доводів сторони відповідача про співпрацю сторін, що полягала у придбанні корпоративних прав сільськогосподарських підприємств. Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кошти в сумі 100 000 доларів США за розпискою отримані відповідачем у незаборонений цивільним законодавством спосіб як розрахунки за корпоративні права і не є безпідставно набутими.

Таким чином, встановивши, що між сторонами існували договірні правовідносини, і ознак безпідставності набуття ОСОБА_2 спірних грошових коштів не встановлено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кошти, передані ОСОБА_7 за розпискою від 28 лютого 2020 року в розмірі 100 000 доларів США, як оплату за корпоративні права ТОВ «Промінь», ПСП «Промінь» та за надані послуги ТОВ «БФ-Консалтинг», не відносяться до майна, що набуте без достатніх правових підстав, та не підлягають поверненню. Обставини, за яких кошти були передані, не свідчать про безпідставність їх набуття.

Не можуть бути застосовані при вирішенні цього спору висновки, що викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, оскільки за обставинами ці справи не являються тотожними зі справою, яка переглядається.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. Оскільки колегія суддів погодилась з висновком районного суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, підстави для скасування ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви представника позивача адвоката Кєєр О.С. про ухвалення додаткового рішення у справі, відсутні.

Ураховуючи те, що висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів констатує відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2023 року та ухвалу цього суду від 22 лютого 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2023 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова