Справа № 569/4246/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток в спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення часток в спільній сумісній власності звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визначити, що частки її батьків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у земельній ділянці, що належить їм на підставі Державного акту серії ЯЖ №349479 на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 (на даний час вулиця Центральної Ради) площею 0,0098 (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) кадастровий №:029:0275 складає по 1/3 частині кожного.

В судове засідання відповідач не з`явилась, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що позивач по справі народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження (на російській мові) серії НОМЕР_1 виданим 28 листопада 1966 року рай бюро ЗАГС м.Здолбунов з якого вбачається, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Здолбунов Ровенської області, про що складено відповідний актовий запис за №62. Батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про укладення шлюбу (на російській мові) серії НОМЕР_2 виданого 18 червня 1988 року Будинком урочистих подій вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали шлюб 18 червня 1988 року, про що зроблено запис №879. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_7 , дружині ОСОБА_7 .

З дослідженого в судовому засіданні державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №349478 виданого 12 вересня 2008 року за підписом начальника управління земельних ресурсів у місті Рівному Рівненської області вбачається, що співвласниками земельної ділянки площею 0,0098 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_8 , АДРЕСА_3 .

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 20 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції вбачається що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №1089.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 14 жовтня 2019 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис №243.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого 01 жовтня 2021 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис №2130.

Після смерті батьків позивачка звернулась до Другої рівненської державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Піддубної Л.П. з заявами про прийняття спадщини після смерті батьків. Однак позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_3 та батька ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер №:01:029:0275, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що неможливо перенести відомості про інших співвласників на таку земельну ділянку, та відсутня реєстрація відповідної частки спадкодавця в спільній сумісній власності.

Оскільки за життя спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було визначено часток у вищезазначеній земельній ділянці, тому оформити спадкове майно позивач у позасудовому порядку немає можливості.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.г ч.1 ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч.1,3-5 ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після цього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимог знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, визнаними відповідачем, а тому вони підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,

354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток в спільній сумісній власності - задоволити.

Визначити, що частки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у земельній ділянці, що належить їм на підставі Державного акту серії ЯЖ №349479 на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0098 (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) кадастровий №:029:0275 становить по 1/3 частині кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4

Відповідач: ОСОБА_9 , АДРЕСА_3

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов