1Справа № 335/1364/23 2/335/1014/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Шалагінової А.В., за участі секретаря судового засідання Савченко О.І., представника позивача адвоката Бордюга О.В., представника відповідачів адвоката Загрії Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 за адресою: вул. Перемоги, буд. 107Б, м. Запоріжжі, питання про розподіл судових витрат за наслідками розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2023 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності у зв`язку із відмовою позивача від позову, призначене судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 13.07.2023 на 15:00 год., встановлено строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат сторонами та відповідних заперечень до 10.07.2023.

Під час судового розгляду справи представник позивача адвокат Бордюг О.В. звернувся до суду із заявою про намір стягнення витрат на правову допомогу, в якій зазначав, що судові витрати позивача у цій справі складаються з судового збору в сумі 7 828,50 грн., сервісного збору в сумі 156,57 грн., витрат на отримання інформаційної довідки № 321371751 від 30.01.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31 грн., витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано квитанцію про оплату судового збору № від 14.02.2023, договір про надання правової допомоги від 27.01.2023, рахунок № 1 від 06.03.2023 на суму 5 000,00 грн., рахунок № 2 від 11.04.2023 на суму 5 000,00 грн., квитанції про сплату позивачем за правову допомогу суми розміром 10 000 грн., виписку по картці адвоката Бордюга О.В. про зарахування оплати правової допомоги в сумі 10 000,00 грн.

У заяві про відмову від позову представник позивача просив вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 3 914,25 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору 1 957,16 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору 1 957,16 грн., а також стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн, відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу з позивача на користь кожного з відповідачів по 18 000,00 грн.

Також, від представника відповідачів адвоката Загрії Н.Ю. надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просила стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 витрати на правову допомогу розміром 18 000 грн., та з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 витрати на правову допомогу розміром 18 000 грн.

Крім того, від представника відповідачів надійшло клопотання про долучення письмових доказів по справі щодо розміру понесених судових витрат, в якому зазначала про необґрунтованість заяви представника позивача в частині покладення обов`язку з компенсації судових витрат, понесених позивачем, на відповідачів, оскільки є такими, що не відповідають дійсності, твердження представника відповідача про те, що підставою відмови від позову є саме задоволення позовних вимог відповідачами, адже у позивача не існувало об`єктивних перешкод самостійно зареєструвати своє право власності. До клопотання долучено докази витрат відповідачів на правничу допомогу, а саме: рахунок № П100-ЗП1 від 05.07.2023 на ім`я ОСОБА_3 на суму 18 000,00 грн., акт № П100-ЗП1 від 05.07.2023 прийому-передачі виконаних робіт за договором № П100-ЗП від 02.08.2022 про надання правової допомоги, рахунок № П099-ЗП1 від 05.07.2023 на ім`я ОСОБА_2 на суму 18 000,00 грн., акт № П099-ЗП1 від 05.07.2023 прийому-передачі виконаних робіт за договором № П099-ЗП від 02.08.2022 про надання правової допомоги.

У судовому засіданні представник позивача доводи своєї заяви підтримав та просив заяву задовольнити. Заперечував проти стягнення з позивачів витрат на правничу допомогу, понесених відповідачами, вважав ці витрати необґрунтовано завищеними. Крім того, звернув увагу, що акт приймання-передачі наданих послуг не містить посилань на витрати часу на надання правової допомоги представником відповідачів.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечувала проти доводів заяви представника позивача, зазначивши, що дійсною підставою відмови від позову було те, що позивачем не було обрано ефективного способу захисту порушеного права, і це право можливо було відновити в позасудовому порядку, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який містить записи про проведені реєстраційні дії по будинку. Крім того, зазначила, що розмір витрат на правничу допомогу визначений сторонами за відповідними договорами і включає повний супровід цивільної справи, незалежно від витрат часу та кількості судових засідань. Оплата здійснюється відповідачами вже після розгляду справи судом.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах вирішуваних питань, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки у даному випадку позивач відмовилась від позову, тому з державного бюджету їй належить повернути 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто у розмірі 3 914,25 грн. (50% від 7 828,50 грн.).

У той же час, сервісний збір в сумі 156,57 грн., витрати на отримання інформаційної довідки № 321371751 від 30.01.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 31 грн. до складу судових витрат згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України не входять, а тому питання про їх розподіл судом не вирішується.

Згідно з ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У даному випадку позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бордюга О.В. відмовилась від позову. У заяві про відмову від позову зазначено, що відповідачі після звернення позивача до суду із цим позовом звернулись до Комишуваського ЦНАП із заявами про припинення права власності на 13/160 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 , внаслідок чого з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно були виключені відомості, що кожен з відповідачів є власником 13/160 часток вказаного будинку. Тобто, представник позивача вказує, що відповідачі фактично задовольнили вимоги позивача після пред`явлення позову, підтвердивши вказаними діями, що не оспорюють право власності позивача та визнають його.

Представник відповідачів адвокат Загрія Н.Ю. заперечувала проти стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат на правничу допомогу, оскільки відповідачі не оспорювали право власності позивача станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом. У позивача не існувало перешкод у самостійному зверненні до державного реєстратора з метою виключення запису про право власності відповідачів з Державного реєстру речових прав. Наявність запису про право власності відповідачів на 13/160 часток будинку за кожним не свідчило про не визнання ними права власності позивача чи порушення права власності позивача. Також, внаслідок дій відповідачів не відбулось відновлення права позивача, оскільки відповідний запис про її право власності на 26/160 часток будинку у Реєстрі відсутній. Необхідність захисту права позивача, але у інший спосіб, не відпала. Вважала, що позов було подано формально, оскільки наявність рішення суду про визнання права власності є законодавчою вимогою для державної реєстрації права власності. На думку представника позивача, дійсною підставою відмови від позову є його безперспективність у зв`язку із неправильним обранням способу захисту порушеного права.

Суд погоджується із позицією представника відповідачів в частині необґрунтованості посилання представника позивача на друге речення ч. 3 ст. 142 ЦПК України як на підставу для стягнення з відповідачів судових витрат.

Так, цією нормою передбачено, що суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача у разі, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Предметом позову ОСОБА_1 було визнання за нею права власності на 26/160 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 . Підставою позову у ньому було визначено неможливість реєстрації права власності позивача на 26/160 часток вказаного житлового будинку, чим порушено право на розпорядження цим майном.

У той же час, спір по суті судом не розглядався і оцінка даним доводам позивача не надавалась, оскільки ухвалою суду від 22.06.2023 було закрито провадження у цій справі у зв`язку із відмовою позивача від позову.

На переконання суду, дії відповідачів з виключення з реєстру інформації про право власності на 26/160 часток вказаного житлового будинку не можна розцінювати як задоволення вимог позивача, оскільки вимогами позивача було саме визнання за нею права власності, а не зобов`язання відповідачів вчинити певні дії, спрямовані на виключення з реєстру вказаної інформації. Така вимога до відповідачів взагалі не ставилась.

У той же час, право відмови від позову є диспозитивним правом позивача, яким він може скористатись на будь-якій стадії судового процесу (п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України). При цьому, суд з урахуванням положень ст. 206 ЦПК України, яка регламентує порядок розгляду питання щодо прийняття відмови від позову, не наділений повноваженнями перевіряти підстави відмови від позову при вирішенні даного питання.

Позивач в особі свого представника скористалась вказаним процесуальним правом та відмовилась від позову. У той же час, посилання на те, що підставою для відмови від позову стало фактичне задоволення відповідачами вимог позивача, суд з урахуванням вищезазначених висновків, вважає необґрунтованим, а відтак, у даному випадку відсутні підстави, визначені другим реченням ч. 3 ст. 142 ЦПК України, для стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат зі сплати 50% судового збору та витрат на правничу допомогу. Отже у цій частині вимог заяви представника позивача слід відмовити.

Тож, у даному випадку при вирішенні питання розподілу судових витрат підлягає застосуванню загальне правило, встановлене у першому реченні з ч. 3 ст. 142 ЦПК України, яким передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Таким чином, з позивача на користь відповідачів підлягають стягненню понесені ними витрати на правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розмір таких витрат, суд враховує наступне.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як зазначено судом вище, представником відповідачів на підтвердження витрат, які мають понести відповідачі на оплату правничої допомоги надано такі докази: рахунок № П100-ЗП1 від 05.07.2023 на ім`я ОСОБА_3 на суму 18 000,00 грн., акт № П100-ЗП1 від 05.07.2023 прийому-передачі виконаних робіт за договором № П100-ЗП від 02.08.2022 про надання правової допомоги, рахунок № П099-ЗП1 від 05.07.2023 на ім`я ОСОБА_2 на суму 18 000,00 грн., акт № П099-ЗП1 від 05.07.2023 прийому-передачі виконаних робіт за договором № П099-ЗП від 02.08.2022 про надання правової допомоги. Крім того, в матеріалах справи наявні копії ордерів серії АР № 1116028, АР № 1116029 на надання правничої допомоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , видані керівником адвокатського об`єднання «ПРАВО ГАРАНТ» адвокату Загрії Н.Ю., договорів про надання правової допомоги № П099-ЗП від 02.08.2022 між адвокатським об`єднанням «ПРАВО ГАРАНТ» та ОСОБА_2 , № П100-ЗП від 02.08.2022 між адвокатським об`єднанням «ПРАВО ГАРАНТ» та ОСОБА_3 та додаткові угоди до цих договорів, наказ № 31-08/3 від 31.08.2018 про прийняття ОСОБА_4 на посаду адвоката до адвокатського об`єднання «ПРАВО ГАРАНТ» з 03.09.2018.

За змістом додаткових угод до договорів про надання правової допомоги гонорар адвоката є фіксованим та складає 18 000 грн. з ПДВ, сплата гонорару кожним з клієнтів відбувається за фактом надання правової допомоги, а саме після прийняття рішення судом за наслідками розгляду справи. Адвокатське об`єднання за фактом надання правової допомоги виставляє відповідний рахунок клієнту та надає акт приймання-передачі наданих послуг, а клієнт зобов`язується у триденний строк з моменту отримання вищезазначених документів підписати акт приймання-передачі та повернути один примірник адвокатському об`єднанню, а також сплатити рахунок протягом 10 днів. Якщо протягом зазначеного строку клієнт не поверне адвокатському об`єднанню підписаний примірник акту або письмові аргументовані заперечення на акт, вважається, що правова допомога прийнята клієнтом без заперечень та зауважень до адвокатського об`єднання.

Вивчивши вищезазначені документи на підтвердження витрат відповідачів на правничу допомогу, обсяг наданих послуг представником відповідачів, суд частково погоджується із твердженням представника позивача про неспівмірність понесених витрат.

Так, дана цивільна справа по суті судом не була розглянута у зв`язку із відмовою позивача від позову на стадії підготовчого провадження. Загалом судом було проведено три підготовчих судових засідання тривалістю до 1 години, тобто загалом менше 3 годин. У той же час, представником відповідача було підготовлено ряд значних за обсягом заяв по суті справи та клопотань, які викладались в інтересах обох відповідачів одразу. Таким чином, на переконання суду, надані представником відповідачів документи в їх сукупності є недостатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в заявленому відповідачами розмірі, та цей розмір судових витрат, який складає загалом 36 000 грн., належними доказами не доведений, документально у повній мірі не обґрунтований та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Тому суд вважає, що у даному випадку доведено неспівмірність витрат на правничу допомогу, понесених відповідачами, та погоджується із думкою представника позивача про можливість зменшення даних витрат, визначивши їх у розмірі 10 000 грн., тобто по 5 000 грн. кожному відповідачу.

Таким чином, зава представника відповідачів про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, на суму 10 000 грн., - по 5 000 грн. на користь кожного з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 133, 136, 141, 142, 246, 260, 261, 270 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бордюга Олега Валерійовича про стягнення судових витрат задовольнити частково.

Повернути ОСОБА_1 50% судового збору, сплаченого під час звернення до суду із позовом згідно з квитанцією № від 14 лютого 2023 року, а саме суму в розмірі 3 914 (три тисячі дев`ятсот чотирнадцять) гривень 25 копійок.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника адвоката Загрії Надії Юріївни про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 13 липня 2023 року.

Повний текст ухвали виготовлений 18 липня 2023 року.

Суддя А.В. Шалагінова