Ухвала

11 липня 2023 року

місто Київ

справа № 185/8518/21

провадження № 61-10185ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства «ПІТЕР»

на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «ПІТЕР» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості за орендною платою,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у листопаді 2021 року звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «ПІТЕР» (далі - ФГ «ПІТЕР»), у якому просив:

- розірвати договір оренди земельної ділянки, площею 5, 5894 га, кадастровий номер :01:001:0520, розташованої на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, від 14 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «ПІТЕР»;

- розірвати договір оренди земельної ділянки, площею 5, 5894 га, кадастровий номер :01:001:0518, розташованої на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, від 14 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «ПІТЕР»;

- розірвати договір оренди земельної ділянки, площею 5, 5540 га, кадастровий номер :01:001:0519, розташованої на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, від 11 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «ПІТЕР»;

- стягнути з ФГ «ПІТЕР» на користь ОСОБА_1 не сплачену йому орендну плату за період з 2018 року до 2021 року в розмірі 337 494, 00 грн, визначену станом на 18 жовтня 2021 року.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 19 вересня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою від 29 червня 2023 року Дніпровський апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасував рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року, ухвалив нове рішення, яким частково задовольнив позов.

Суд розірвав договір оренди земельної ділянки, площею 5, 5894 га, кадастровий номер :01:001:0518, розташованої на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, від 14 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «ПІТЕР».

Розірвав договір оренди земельної ділянки, площею 5, 5540 га, кадастровий номер :01:001:0519, розташованої на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, від 11 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «ПІТЕР».

Розірвав договір оренди договір оренди земельної ділянки, площею 5, 5894 га, кадастровий номер :01:001:0520, розташованої на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, від 14 вересня 2015 року,укладений між ОСОБА_1 та ФГ «ПІТЕР».

Стягнув з ФГ «ПІТЕР» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочену орендну плату за період з 2018 року до 2022 року за договором оренди земельної ділянки, площею 5, 5894 га, кадастровий номер :01:001:0518, розташованої на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, від 14 вересня 2015 року, яка на 19 вересня 2022 року становила за: 2019 рік - 30 940, 00 грн, 2020 рік - 22 200 ,00 грн, 2021 рік - 11 250, 00 грн, 2022 рік - 10 480, 00 грн, а разом 74 870, 00 грн.

Стягнув з ФГ «ПІТЕР» на користь ОСОБА_1 , який діяв в інтересах власника ОСОБА_2 на підставі довіреності від 10 листопада 2015 року серії НАО № 765993, пеню за прострочену орендну плату за період з 2018 року до 2022 року за договором оренди земельної ділянки, площею 5, 5540 га, кадастровий номер :01:001:0519, розташованої на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, від 11 листопада 2015 року, яка на 19 вересня 2022 року становила за: 2019 рік - 30 940, 00 грн, 2020 рік - 22 200 ,00 грн, 2021 рік - 11 250, 00 грн, 2022 рік - 10 480, 00 грн, а разом 74 870, 00 грн.

Стягнув з ФГ «ПІТЕР» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочену орендну плату за період з 2018 року до 2022 року за договором оренди земельної ділянки, площею 5, 5894 га, кадастровий номер :01:001:0520, розташованої на території В`язівоцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, від 14 вересня 2015 року, яка на 19 вересня 2022 року становила за: 2019 рік - 30 940, 00 грн, 2020 рік - 22 200 ,00 грн, 2021 рік - 11 250, 00 грн, 2022 рік - 10 480, 00 грн, а разом 74 870, 00 грн.

Загалом сума стягнення складає разом 224 610, 00 грн.

В іншій частині вимог позову відмовив. Здійснив розподіл судових витрат.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ФГ «ПІТЕР» 05 липня 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направило до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2023 року, залишити в силі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судове рішення, ухвалене у справі з ціною позову, що не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо оцінки судового рішення, яке оскаржується учасником справи, до категорії тих, що підлягають касаційному оскарженню

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За правилом частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.

За правилом пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.

Ціна позову у справі складає 487 494, 00 грн (150 000, 00 грн розмір орендної плати за три земельні ділянки, які перебувають в оренді у ФГ «ПІТЕР», за період з 2019 року до 2021 року; 337 494, 00 грн - несплачена орендна плата), яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн х 250 = 671 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі за вимогами майнового характеру становить 487 494, 00 грн, судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо наявності винятків для допуску у справі оскарження судових рішень, які не підлягають такому оскарженню

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані, Судом під час вивчення касаційної скарги такі винятки не встановлені.

При цьому Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії»

(Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України», у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

Отже, за прецедентною практикою ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже, не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «ПІТЕР» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості за орендну плату, за касаційною скаргою Фермерського господарства «ПІТЕР» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2023 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак