Номер провадження: 22-ц/813/737/23
Справа № 2-5965/11
Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

У серні 2011 року, заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь держави в особі Фонду Державного майна України 8/1000 (вісім тисячних) частин будівель санаторію імені Горького, що знаходиться в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 165, що згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" 16.02.2006року за №9954726 в цілому складається з: їдальні, позначеної в схематичному плані літерами А,Т; лікувального корпусу - літ. Б,В,Г,Ч; житлового корпусу - літ. Д,З,О,П; бювету - літ. Е, насосних - літ. El, Е2, Ш; клубу - літ. Ж, житлового - літ. X, Ц, И, аптеки - літ. К; літнього будиночку - літ. У,Л; адміністративного корпусу - літ. М; грязелікарні -літ. Н, житлового корпусу - літ. Р,С,Ф, котельної - літ. Щ,Ю, гаражу - літ. Э,Ъ,Ь; підсобного - літ. Я,Э5, спуску у сховище - літ. Ь1; складу - літ. Ъ1,Э1, акумуляторної - літ. Я2; туалету - літ. Я1; складу - літ. Э2,ЭЗ; трансформаторної - літ. Э4, Ц3, житлового - літ. У1,У2,УЗ,У4,У5, житлового - літ. ЦІ,Ц2; трансформатору -IV, свердловини - І; танцмайданчику - II; резервуару -ІІІ; загальною площею 14 449,0 кв. м., розташованих на земельній ділянці площею 117 698 кв. м.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним заочним рішеням суду, Дочірне підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», як учасник справи, який не брав участь у справі, подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року повністю та ухвалити нове рішення про відмову у позові заступника прокурора Київського району м.Одеси.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги, Дочірне підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» посилається на те, що суд не повідомив апелянта у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, а також зважаючи на те, що санаторій ім. Горького не є стороною по справі, однак зазначений у рішенні суду, суд позбавив заявника права та можливості скористатися своїм правом, передбаченим законом на подання відзиву на позов, подавати докази, заяви та клопотання. Також суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив про вилучення у ОСОБА_1 8/10000 частин, а суд у рішенні суду зазначив про витребування. Апелянт також зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, а оскільки апелянт не брав участі при розгляді справи в суді першої інстанції, він був позбавлений можливості заявити суду клопотання про застосування строків позовної давності.

У відзивах на апеляційну скаргу:

- Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №1 Пунтус Д., посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2015 року не вирішувались права та обов`язки апелянта, просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (т. 1, а.с. 234-236);

- Фонд державного майна України зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки майно від держави вибуло внаслідок нікчемного правочину, не посвідченого нотаріально та в подальшому неодноразово відчуженого, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін (т.2, а.с. 1-9).

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 16.05.2023 року сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційне провадження слід закрити, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма права визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Тож порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту».

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналогічна за змістом норма містилась і у статті 292 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права апеляційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно, щодо якого виник спір, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Водночас питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19)).

Отже, одним із способів реалізації права особи на судовий захист є оскарження судового рішення в апеляційномупорядку.

В апеляційній скарзі ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», зазначає, що оскаржуване рішення суду порушує їх права, оскільки санаторій ім. Горького не є стороною по справі, однак зазначений у рішенні суду, що позбавило апелянта приймати участь у розгляді справи, оскільки будівлі санаторію ім. Горького є власністю ПАТ «Укрпрофоздоровниця», ані власністю Фонду Державного майна України, що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлі санаторію від 05 червня 2008 року № 434, яке видане ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності про об`єкт нерухомого майна, будівлі санаторію, стосовно яких зазначається в рішенні суду, належить на праві приватної власності ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

Отже, обґрунтовуючи право на апеляційне оскарження заочного рішення суду, ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» зазначило лише про те, що будівлі санаторію є власністю ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», а тому оскаржуваним рішенням суду порушено права власника майна.

В оцінці таких доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що заявник визнає у апеляційній скарзі, що його права не порушені, оскільки, як застережене у апеляційній скарзі, власником спірного майна є ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», а не безпосередньо санаторій.

Водночас, відповідно до фактичних обставин справи право власності на спірне майно було зареєстровано за ОСОБА_1 , від якої власне суд і витребував спірне майно.

До того ж, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням порушені права ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», чи права ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», спростовуються встановленими Одеським апеляційним господарським судом обставинами, що спірне майно є державним майном (постанова Одеського апеляційного господарського суду від 18 січня 2018 року у справі № 14/17-4268-2011).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Враховуючи те, що колегія суддів не встановила порушення прав та інтересів заявника оскаржуваним рішенням суду, тому доводи апеляційної скарги щодо невідповідності рішення суду по суті спору не підлягають дослідженню та перевірці апеляційним судом.

У таких висновках апеляційний суд керується тим, що особа, яка не брала участі у справі, вправі оскаржувати судове рішення у виключних випадках, зокрема у зв`язку з порушенням її прав оскаржуваним судовим рішенням, у іншому випадку така особа не вправі просити суд про перегляд справи.

Такий правовий висновок міститься по аналогічній справі у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 2-5969/11 (провадження № 61-17114св20).

На підставі вищенаведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду по суті апеляційної скарги та приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду не порушені права ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 362, 368, 374, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.05.2023 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова