Провадження № 2/755/454/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" червня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд:

1. Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль марки «КІА RIO» 2012 року випуску, колір чорний, тип загальний легковий, об`єм двигуна 1396, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 08 серпня 2012 року, зареєстрований за ОСОБА_3 , яка проживає за адерсою: АДРЕСА_1 .

2.Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобіль марки «КІА RIO» 2012 року випуску, колір чорний, тип загальний легковий, об`єм двигуна 1396, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , та виділити вказаний автомобіль ОСОБА_3 .

3.Стягнути з ОСОБА_3 , яка проживає за адерсою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки «КІА RIO» 2012 року випуску, колір чорний, тип загальний легковий, об`єм двигуна 1396, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 в сумі 110932,90 грн. (сто десять тисяч дев`ятсот тридцять дві грн. 90 коп.), а також витрати па правову допомогу в розмірі 8500 грн., а всього 119432 грн. 90 коп.

4.Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір, за пред`явлення позовної заяви, на користь держави.

Позов мотивований тим, що 27.08.2005 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №1240. 08.08.2012 подружжя перебуваючи у шлюбі, придбали транспортний засіб «КІА RIO» 2012 року випуску з державними номерними знаками НОМЕР_2 та зареєстрували його на відповідача. З часом відносини з відповідачем погіршились та 15.08.2022 рішенням Дніпровського районного суду міста Києва шлюб між сторонами був розірваний. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідач ігнорує всі пропозиції позивача про позасудове врегулювання спору, так як вважає, що транспортний засіб належить тільки їй. На підставі ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, з огляду на що, позивач звернувся до суду із даним позовом. Придбаний подружжям під час шлюбу, 08.08.2012 транспортний засіб «КІА RIQ» 2012 року випуску з державними номерними знаками НОМЕР_2 був зареєстрований на відповідача та остання ним постійно користується. Позивачем перед поданням позову до суду була здійснена експертна оцінка транспортного засобу, відповідно до якої ринкова вартість транспортного засобу складає 221 865 грн. 80 коп., тим самим вартість частини складає - 110 932 грн. 90 коп. Враховуючи, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача, позивач згоден на одержання від відповідачки матеріальної компенсації за належну йому частку автомобіля.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2023 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки, витребувано з Головного сервісного центру МВС України інформацію про транспортний засіб «КІА RIO» 2012 року випуску, колір чорний, тип загальний легковий, об`єм двигуна 1396, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї, що направлялися відповідачу за адресою її реєстрації, остання не отримала, а конверт із вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Позивачем копію ухвали суду про відкриття провадження не було отримано, конверт із вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

01.02.2023 до суду з Головного сервісного центру МВС надійшли докази, витребувані ухвалою суду від 12.01.2023.

Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, клопотань від сторін не надійшло.

Таким чином суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 27.08.2005 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.08.2022 по справі № 755/3781/22 (а.с.15-17).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб KIA RIO д.н.з. НОМЕР_2 був зареєстрований 08.08.2012 за ОСОБА_3 (а.с.42).

Відповідно до звіту в стислій формі про оцінку майна № 18-221129-005 ТОВ «ЦЕНТР НЕЗАЛЕЖНОЇ ЕКСПЕРТНОЇ ОЦІНКИ», ринкова вартість автомобіля марки KIA модель RIO реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 29.11.2022 становить 221 865,80 грн. (а.с.21).

Відповідно до положень ст.60 СК України, що презюмується положенням ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За вимог ч.ч. 1-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України).

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

За вимог ч. 2 ст. 68 СК України розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачено ст. 65 СК України.

За приписами ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11).

Зі змісту п.п. 22-24 вказаною Постанови Пленуму Верховного Суду України убачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з огляду на викладені норми чинного законодавства, в розрізі даного спору, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, враховуючи те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, суд вважає, набутий подружжям за час шлюбу транспортний засіб KIA RIO, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вимоги позивача про припинення його частки на зазначений автомобіль, стягнувши з відповідачки на його користь грошову компенсацію вартості частки вартості транспортного засобу KIA RIO, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , є правомірними та таким, що підлягають задоволенню.

Враховуючи стягнення з відповідачки грошової компенсації в рахунок компенсації на користь позивача, замість частки у спільному майні, у відповідності до п.3 ч.2 ст. 364 ЦК України, право спільної часткової власності сторін припиняється з дня отримання компенсації.

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл спільного майна подружжя.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині, посилаючись на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з цим, позивачем жодного доказу на підтвердження позовних вимог у цій частині надано до суду не було, відтак суд доходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та не підтвердженими належними та достатніми доказами, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

У порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки при зверненні до суду позивач, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», був звільнений від сплати судового збору, з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», пп.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 109,32 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 36, 51, 60, 63, 70, 71, 104, 105, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 368, 370, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 141, 200, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ), про розподіл спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль марки «КІА RIO» 2012 року випуску, колір чорний, тип загальний легковий, об`єм двигуна 1396, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) в порядку поділу спільного майна подружжя, компенсацію вартості частини автомобіля марки «КІА RIO» 2012 року випуску, колір чорний, тип загальний легковий, об`єм двигуна 1396, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 110 932,90 грн. (сто десять тисяч дев`ятсот тридцять дві грн. 90 коп.)

Після отримання ОСОБА_1 компенсації вартості частини автомобіля марки «КІА RIO» 2012 року випуску, колір чорний, тип загальний легковий, об`єм двигуна 1396, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 у розмірі 110 932,90 грн, припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобіль марки «КІА RIO» 2012 року випуску, колір чорний, тип загальний легковий, об`єм двигуна 1396, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , та виділити вказаний автомобіль у власність ОСОБА_3 .

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 109 (одна тисячу сто дев`ять) грн. 32 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: