ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/503/23 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Бершадська Г. В., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу №607/17744/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Борова Любов Володимирівна на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст складено 21 березня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання їх неповнолітніх дітей.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку по утриманню їх дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі із 09.11.2007 року, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.12.2020 року розірвано.

Після припинення між сторонами сімейних відносин, відповідач дітям не допомагає фінансово, основні витрати по матеріальному забезпеченні дітей виконує мати - ОСОБА_2 . Домовленості щодо утримання дочок у певному розмірі між сторонами не досягнуто. Обидві дочки відвідують школу, їх завжди супроводжує мати, харчування в школі оплачує вчасно, позивач бере активну участь у житті класу, навчанні та вихованні своїх дітей. Також зазначає, що ОСОБА_1 , має задовільний стан здоров`я, офіційно працевлаштований, є засновником фірми Vizitprof d.o.o (адреса: АДРЕСА_1 ), та отримує доходи від її діяльності.

Позивачка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення із позовом в суд та до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 (однієї третини) всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_1 у користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 всіх видів його заробітку починаючи з 04 жовтня 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд не врахував того, що він протягом 2021 року сплачував ОСОБА_2 щомісячно 5000,00 грн на утримання дітей, перераховуючи ці кошти на її картковий рахунок. Не заперечує проти стягнення аліментів на утримання доньок, однак заявлений позивачем розмір аліментів та прийняте судом першої інстанції рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх доньок, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно вважає необґрунтовано надмірним та недоведеним.

Твердження позивачки, що він ухиляється від покладеного на нього обов`язку по утриманню спільних доньок та не допомагає фінансово, а основні витрати по матеріальному забезпеченні дітей виконує лише позивачка є абсурдними і недоведеними.

Зазначає, що долучений акт наданих послуг №11, згідно якого ОСОБА_2 оплатила витрати за медичні послуги стоматолога в розмірі 4850,00 грн. вкладуться в суму, яку він щомісячно перераховував, як сплату аліментів на утримання доньок, а саме 5000,00 грн. Долучений акт наданих послуг №11 за медичні послуги стоматолога є єдиним документом, який підтверджує понесені витрати позивачкою на утримання неповнолітніх доньок і це всі її витрати протягом 2020-2022 років, оскільки на все, що було потрібно для дітей відповідач перераховував кошти позивачці для придбання речей, харчування та інших потреб дітей.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення в оскаржуваній частині з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а саме не врахував вартість оренди житла у Республіці Словенія, оскільки він не має власного житла.

Вказує, що станом на 2021 рік його чистий дохід, після сплати всіх податків становить 714,53 Євро в місяць. Після сплати орендної плати та комунальних послуг в нього залишається 264,53 Євро на проживання та харчування. Ним зазначалося в суді першої інстанції, що він у досудовому порядку сплачував позивачці, на утримання неповнолітніх доньок 5000 грн щомісячно, однак, позивачка в позовній заяві стверджувала, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку по утриманню їх дочок та не допомагає фінансово, основні витрати по матеріальному забезпеченні дітей виконує лише позивачка, чим ввела в оману суд.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Гриців О.Я., просить залишити без змін рішення суду першої інстанції. Посилається на те, що судом враховано стан здоров`я дітей та їх матеріальне становище, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років, також те, що визначений розмір аліментів відповідач спроможний сплачувати на утримання своїх неповнолітній дітей. Просить приєднати до матеріалів справи копії документів, що вказані у додатках.

Суд правильно вважав, що визначений ним розмір аліментів відповідач спроможний сплачувати, виходячи із його матеріального становища, отриманих ним доходів та стану здоров`я. Відповідач є працездатною особою, працевлаштований, отримує винагороду за працю, у тому числі дивіденди, які дозволяють йому сплачувати визначений судом розмір аліментів, інших утриманців не має.

Зазначає, що неможливо дослідити наданий відповідачем договір оренди житла, оскільки відсутня копія з оригіналу вказаного договору, та сам текст договору та переконатися у достовірності поданого доказу. Адвокатом Боровою Л.В. не обґрунтовано винятковості поданих доказів до апеляційної скарги, та не обґрунтовано, чому такий доказ не був поданий до суду першої інстанції, розгляд справи якої тривав від 04.10.2021 по 15.03.2023 рік.

Вказує, що відповідно до листа від 26.05.2023 №11153, надісланого у відповідь на адвокатський запит від 22.05.2023, заборгованість згідно ВП №71581503 з виконання виконавчого листа №607/17744/21 від 03.04.2023 про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 (однієї третини) всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, станом на 25.05.2023 становить 82 121,58 (вісімдесят дві тисячі сто двадцять одну) грн. 58 коп.

Рішення боржником не виконується, декларацію не надано, будь яких дій, спрямованих на його виконання - не здійснено. А твердження відповідача, про обов`язок ним оплати 238,18 Євро аліментів в місяць не відповідає дійсності.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 09 листопада 2007 року, перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року)

У даному шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 12 січня 2009 року Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 23 лютого 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції).

Неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (довідка №480, видана 01.10.2021 року виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області).

Вихованням неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 займається виключно мати, що підтверджується листом Малоходачківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 30.09.2021 року.

Відповідач ОСОБА_1 самоусунувся від виконання свого обов`язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей.

На підтвердження понесених витрат на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивачка надала акт наданих послуг №11, згідно якого ОСОБА_2 було понесено витрати в розмірі 4 850,00 грн. за медичні послуги стоматолога.

13 травня 2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено ухвалу про доручення Головному територіальному управлінню юстиції в Тернопільській області (46021, м. Тернопіль вул. Грушевського, 8, звернутися до компетентного органу Республіки Словенія із судовим дорученням про витребування інформації про отримуваний дохід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 - ІНФОРМАЦІЯ_6 (адреса: АДРЕСА_1 ) за 2021 рік та інформації про дохід Vizitprof d.o.o (адреса: АДРЕСА_1 ) за 2021 рік.

На виконання вказаної ухвали суду, надійшли документи щодо трудової діяльності ОСОБА_1 , з яких вбачається, що у 2021 році відповідач ОСОБА_1 працював у компанії АТ «Візит Проф». єдиним акціонером якої він є (витяг з ТРР, витяг з реєстру Інституту медичного страхування Словенії, витяг з реєстру Агенції Республіки Словенія з публічно-правових записів і послуг).

ОСОБА_1 не є власником інших цінних паперів на 2022 рік, від працевлаштування в компанії АТ «Візит Проф» в 2021 році отримав валовий дохід 12 324,56 євро брутто, або 8 574,32 євро нетто, та отримав відшкодування надміру сплаченого податку на прибуток за 2021 рік у розмірі 272,36 Євро.

Крім цього, у 2021 році ОСОБА_1 отримав дохід у вигляді відпускних в розмірі 1 050,00 Євро (15.06.2021 р.), які до зазначеної суми в Республіці Словенія не оподатковуються.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Пред`являючи даний позов, позивачка посилалася на те, що наявні підстави для стягнення з відповідача, який проживає окремо від дітей та ухиляється від їх утримання, аліментів на утримання двох неповнолітніх доньок у розмірі 1/3 всіх видів доходів (заробітку) відповідача.

Стягуючи із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з часу пред`явлення позову - 04 жовтня 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що визначений ним розмір аліментів відповідач спроможний сплачувати, виходячи із його матеріального становища, отриманих ним доходів та стану здоров`я. Відповідач є працездатною особою, працевлаштований, отримує винагороду за працю, у тому числі дивіденди, які дозволяють йому сплачувати визначений судом розмір аліментів, інших утриманців не має.

Колегія суддів з даним висновком погоджується, як таким, що відповідає вимогам права та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано, що ОСОБА_1 протягом 2021 року сплачував позивачці аліменти на утримання дітей щомісяця по 5000 грн., тобто, добровільно виконував обов`язок утримання дітей, колегія суддів не може прийняти до уваги на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки відповідачем не заперечується сам факт необхідності стягнення аліментів, однак, оспорюється їх розмір. Окрім того, судом не встановлено виконання обов`язку утримання дітей до вказаного відповідачем строку, та після нього.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що після сплати всіх податків чистий дохід відповідача становить 714,53 Євро в місяць, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів в підтвердження викладеного.

Безпідставними суд вважає посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 з 2019 року сплачує 300 Євро за оренду житла, оскільки відповідач не посилався на вказані обставини у суді першої інстанції, а також не подав оригіналу договору оренди, а наявний лише його переклад на українську мову. Окрім того, договір укладений строком на 12 місяців до 01.06.2020, однак термін оренди зазначено в договорі з 01.06.2019 по 01.06.2023 - 4 роки.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що визначений розмір аліментів на двох неповнолітніх дочок - 1/3 всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку відповідач спроможний сплачувати, виходячи із його матеріального становища, отриманих ним доходів та стану здоров`я, оскільки відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має, отримує відповідний дохід, який дозволяє йому сплачувати визначений судом розмір аліментів.

Належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено його незадовільного майнового стану, який унеможливлює сплату аліментів на дітей у встановленому судом розмірі.

Обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Разом із тим, колегія суддів не приймає до уваги посилання на нові докази як апеляційної скарги, так і відзиву на апеляційну скаргу, з підстав, передбачених ч.3 ст.367 ЦПК України, оскільки учасники справи не надали доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від них.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування судового рішення із мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді, у відповідності до ст.141 ЦПК України, покласти на відповідача, в межах понесених ним сум.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381-384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суд покласти на ОСОБА_1 в межах понесених ним сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанова складена 6 липня 2023 року.

Головуюча С.І. Дикун

Судді: Г.В. Бершадська

Н.М. Храпак