Справа № 513/418/23
Провадження № 2/513/160/23
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2023 року Саратський районний суд Одеської області в складі:
головуючої судді Рязанової К.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Коржан О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Сарата в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу, -
в с т а н о в и в:
Відповідач рішення суду не виконує, заборгованість не повернув, у зв`язку із чим позивачка змушена звернутись до суду.
Представник позивачки у судове засідання не з`явився, однак надав заяву відповідно до якої просив справу розглянути у його відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти постановлення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, заяв, клопотань та відзиву не надавав, про причини неявки суду не повідомив. Також, відповідач повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За положеннями ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до частини 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст.281 ЦПК України встановлено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до таких висновків.
Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 06 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 19 червня 2015 року Саратським РС ГУ ДМС України в Одеській області, на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , юридична адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , р/р НОМЕР_3 в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 326610, 96379 (дев`яносто шість тисяч триста сімдесят дев`ять) гривень 85 копійок та судові витрати в загальній сумі 9063 (дев`ять тисяч шістдесят три) гривні 80 копійок, а всього 105443 (сто п`ять тисяч чотириста сорок три) гривні 65 копійок. Рішення суду набрало законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалось.

29 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64015254 за виконавчим листом №521/13685/18 від 26 квітня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 105443,65 гривні.

Як зазначено представником позивача вказане рішення не виконано, заборгованість не повернута.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Таким чином, з ухваленням 06 березня 2019 року судом рішення про стягнення завданих збитків в порядку регресу зобов`язання відповідача із сплатити збитків в порядку регресу не припинилося та триває до моменту фактичного виконання рішення суду. Відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Період за який позивачка ставить питання про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання становить з 18 березня 2020 року по 19 березня 2023 року. Судом перевірено розрахунок 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та будь-яких заперечень щодо наданого розрахунку заборгованості суду не надав.

В силу ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В порядку ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та задоволення позову.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1073,60 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що судові витрати на правову допомогу позивача склали 11917 гривень 00 копійок. На підтвердження вказаного факту в матеріалах справи наявні посвідчені копії: Договору про надання правової (правничої) допомоги та додаткова угода №1 актом приймання передачі правової (правничої допомоги) від 23 грудня 2019 року, квитанція до прибуткового касового ордеру від 18 березня 2023 року, згідно якої позивач сплатив вартість правової допомоги у розмірі 11917,50 гривень.

Відповідно до позиції викладеній у постанові Верховного Суду у справі № 910/4881/18 від 18 грудня 2018 року, зменшення витрат на правову допомогу можливе лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі № 922/619/18, суд не наділений повноваженнями, а відповідно - не вправі, зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи.

Верховний Суд розглядаючи справи щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу неодноразово звертав увагу, також, на сутність стягнення судом таких судових витрат, зазначаючи, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу є не лише компенсацією стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених нею витрат, але й у певному сенсі має спонукати іншу сторону, утримуватися від подання безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, зокрема у сфері публічно-правових відносин (постанови Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 820/4280/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 826/13270/16).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, пов`язані з витратами на професійну правничу (правову) допомогу.

Керуючись ст. 526, 599, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263-265, 354-355 ЦПК, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 48946 (сорок вісім тисяч дев`ятсот сорок шість) гривень 97 копійок та 3% річних у розмірі 9302 (дев`ять тисяч триста дві) гривні 35 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 11917 (одинадцять тисяч дев`ятсот сімнадцять гривень) 50 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Саратським районним судом за заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після проголошення рішення, а відповідачем - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справ.

Інформація про учасників справи.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 22 березня 2012 року Веселинівським РВ УМВС України в Миколаївській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник позивачки: Адвокат Войтюк Олександр Вячеславович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 2161 видане Радою адвокатів м. Києва 03 січня 2020 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19 червня 2015 року Саратським РС ГУ ДМС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст виготовлений 05 липня 2023 року.

Суддя К. Ю. Рязанова