Справа №333/8349/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2023 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Наумової І.Й.,
за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.
представника позивача: ОСОБА_1
представника третьої особи: Петренко Г.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернулася до суду з даним позовом, який вона обґрунтовує наступним.
08.04.2018 року, під час перебування позивачки у фактичних шлюбних відносин з відповідачем з ОСОБА_3 , у них народився син - ОСОБА_4 , про що 12.06.2018 року в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №242, в зв`язку із чим видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 .
Позивачка зазначає, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Батько дитини працює та має змогу утримувати і її і їх спільну дитину. Інших доходів, крім соціальної допомоги держави, у неї не має. Інших дітей чи непрацездатних батьків відповідач не має.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2018 р. по справі №333/6815/18, присуджено про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 07.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Після досягнення дитиною трьох місяців відповідач покинув сім`ю та свою дитину, проживає окремо, з дитиною взагалі не бачиться, жодним чином не цікавиться його особистим життям, вихованням. Участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не займається її фізичним, духовним та моральним вихованням і розвитком. Матеріальної допомоги вчасно не надає, систематично не виконує рішення про стягнення аліментів.

На підставі вищевикладеного, позивачка просить суд позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2021 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові, відносно ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Фактична адреса його проживання не відома. Направлені на його останню відому зареєстровану адресу проживання та адресу, зазначену позивачкою в позові, судові повістки повернулися без вручення з причини «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пояснень позивачки, наданих в судовому засіданні, відповідач вже тривалий час мешкає в США, точну адресу його проживання не знає. З огляду на вищевказане про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся, в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення-виклику до суду на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Від відповідача не надходило відзиву на позов, інших заяв з процесуальних питань, в тому числи про відкладення слухання справи чи розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи: Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування Петренко Г.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наявними у справі письмовими доказами, заслухавши представника позивача, представника третьої особи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Комунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Запорізькій області 12.06.2018 р. вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками дитини зазначені: позивачка по справі ОСОБА_2 - матір`ю дитини, відповідач ОСОБА_3 - батьком (а.с. ).

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі в зареєстрованому шлюбі не перебували. Малолітня дитина ОСОБА_3 мешкає з матір`ю ОСОБА_2 , до початку війни в 2022 р. за її місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , після війни - у м. Варшава Республіки Польща, що підтверджується довідками з місця реєстрації (а.с. 12), копією договору оренди житлового приміщення в м. Варшаві від 28.06.2022 р. (а.с. 57-60), довідкою про видачу позивачці та малолітньому ОСОБА_5 (а.с. 61-64), довідкою про відвідування малолітнім ОСОБА_4 з березня приватного садочка в м. Варшава Республіки Польща (а.с. 53-56).

З копії висновку експертного дослідження №104-4-2020 р., вбачається, що на підставі замовлення відповідача по справі було проведена судова медична експертиза за спеціальністю «судова-медична імунологія», при якій досліджувалися зразки крові сторін та малолітнього ОСОБА_6 . За результатами дослідження встановлено, що відповідач є біологічним батьком ОСОБА_7 (а.с. 65-68).

Судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2018 р. по справі №333/6815/18, виданого за заявою ОСОБА_2 , присуджено стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від доходів платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.12.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).

Відповідно до довідки ДНЗ (ясла-садок) комбінованого типу N2183 "Червона гвоздика" Запорізької міської ради Запорізької області від 18.11.2021 р. (а.с. 6), ОСОБА_8 є вихованцем даного закладу з 14.12.2020 р. За цей період ОСОБА_8 був охайною та доглянутою дитиною. До дошкільного закладу дитину приводить та забирає мати ОСОБА_2 . Батьківські збори відвідує тільки мати ( ОСОБА_2 ), питаннями щодо виховання дитини (консультаціями вихователів) опікується мати. Батько - ОСОБА_3 1975 року народження, - жодного разу не з`явився у дошкільному навчальному закладі, батьківські збори не відвідував, з вихователями з приводу виховання сина не спілкувався, участі у житті групи та ДНЗ не приймав.

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» від 01.01.2019 р. (а.с. 11), дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в дитячій амбулаторії № 8 з народження. З 12.07.2018 дитина спостерігається дільничним педіатром ОСОБА_9 . Дитина оглядалась тільки на прийомах в амбулаторії. На дім дільничного педіатра батьки не викликали. На прийомах у дільничого педіатра з дитиною була мати.

Відповідно до пояснень, наданих позивачкою в судовому засіданні, в останнє відповідач бачився з нею та дитиною влітку 2021 р., він приїхав з США, вони їздили разом відпочивати до м. Одеса, намагалися налагодити сімейні відносини між ними. Відповідач влітку погасив заборгованість по аліментам у розмірі близько 40000,00 грн., потім сплачував аліменти кожного місяця. З 2022 р. він не платить аліменти та зв`язок не виходить. Пояснила, що не вона повідомляла відповідача про свій переїзд до Республіки Польщі з їх дитиною, оскільки в неї відсутній зв`язок з батьком дитини.

З розрахунків заборгованості по аліментам, виданих державним виконавцем Комунарського відділу ВДВС у м. Запоріжжі (а.с. 88, 107) вбачається, що з 2022 р. по лютий 2023 р. відповідач має заборгованість по присудженим аліментам на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 36 123,31 грн. Актуальні відомості щодо наявності чи відсутності даної заборгованості станом на день розгляду справи в матеріалах справи відсутні.

Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району, як органом опіки та піклування, наданий висновок від 17.01.2023 р. щодо розв`язання даного спору, в якому зазначено наступне. З метою надання до суду висновку щодо розв`язання спору, вивчено надані документи (вищевказані довідки та розрахунки заборгованості по аліментам), здійснено вихід за адресою проживання відповідача та встановлено свідоме умисне ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Комісія з питань захисту прав дитини, в інтересах дитини, на підставі ст. ст. 19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України вважаємо доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Позивачка як на підставу для позбавлення батьківських прав зазначає п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надані довідка з медичного закладу, в якому обслуговувалася дитина та дошкільного закладу, який відвідував хлопчик до виїзду за кордон у зв`язку з початком війни в Україні. З яких вбачається, що батько дитини - відповідач по справі не з`являвся до дошкільного закладу, та на прийом лікаря дитина приходила з матірю. Дані довідки не можуть свідчити про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. З пояснень позивачки, наданих суду вбачається, в шлюбі вони не перебувають, мешкають окремо, відповідач вже тривалий час мешкає за кордоном, тому враховуючи віддаленість проживання дитини та батька, він фізично не міг навідувати дитячий садок та медичний заклад в Україні. Інтерес батька - відповідача по справі до його малолітнього сина ОСОБА_7 проявлявся в замовленні імунологічного дослідження для підтвердження його батьківства в 2020 р., спільному відпочинку з малолітнім сином, при приїзду відповідача до України та погашення суми боргу по аліментам у розмірі близько 40000,00 грн. в 2021 р., про дані обставини позивачка повідомляла в своїх поясненнях суду.

Позивачка зазначає, що відповідач не цікавиться дитиною з 2022 р. зовсім, при цьому на підтвердження цієї обставини достатніх, належних доказів, суду не надала. Наявність лише заборгованості по аліментам з 2022 р. не може свідчити про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи, що позивачка не надала суду доказів, що поза межами виконавчого провадження відповідач не надає матеріальну допомогу позивачці на утримання їх сина.

Відповідно до ч.ч. 4,5,6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою .

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Суд, не погоджується з висновком Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування від 17.01.2023 р. р. про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки вважає його недостатнього обґрунтованим. Даний висновок складений без спілкування з батьками дитини та самою дитиною, в зв`язку з чим не з`ясовано фактичного ставлення батька до дитини, а також він оформлений на підставі вищезазначених досліджених судом доказів, яких на думку суду не достатньо для встановлення факту свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, що свідчить про формальність складення висновку з боку органу опіки та піклування.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позивачем не дано суду належних, достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 13, 158, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги позивачем чи третьою особою, якщо вищевказаної заяви чи апеляційної скарги не було подано.

Повний текст судового рішення складений 24.04.2023 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя: І.Й.Наумова