Справа № 214/3106/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Малаховської І.Б.

Секретаря судового засідання Верьовки В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 214/3106/22 за позовною заявою представника позивач ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення недоплаченої частки заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) , без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, -

Установив:

Короткий зміст позовних вимог.

1.Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 9621,77 грн. недоплаченої частки заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за період 2017-2021 роки та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію Позивачу втраченої частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою цієї суми - в порядку, передбаченому Законом № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159. 2) та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02.09.2021 по день винесення судом рішення, виходячи з розміру 275,52 грн. середньоденної зарплати.

Аргументи учасників справи.

2. В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач з 18.07.2001 відповідно до наказу № 287 від 18.07.2001 працював на посаді помічника машиніста електровоза у Криворізькому локомотивному депо, 01.09.2021 звільнений з посади помічника машиніста електровоза структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» (ТЧ-2 Кривий Ріг) регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, відповідно до наказу № 459/ОС від 01.09.2021.Зі слів товариша і колеги позивача - ОСОБА_3 , позивачу стало відомо, що АТ «Українська залізниця» не провела з ним повний розрахунок при звільненні на пенсію, що за його позовною заявою Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу розглядав справи №211/4651/21 та № 211/4651/21. У зв`язку з цим припустив, що з позивачем роботодавець також міг не провести повний розрахунок при звільнені. 31.05.2022 позивач звернувся з заявою від 31.05.2022 з вимогою надати інформацію щодо сум нарахованої та виплаченої йому матеріальної допомоги на оздоровлення за період 2017- 2021 рр. включно (код 392), довідку щодо середньоденної (годинної) заробітної плати на день звільнення позивача (звільнився 01.09.2021), довідку щодо надання позивачу щорічної відпустки за період 2017- 2021 рр. включно. 03.06.2022 - відповідачем надаються позивачу розрахункові листи за період з 2017 року по 2021 рік включно, в яких зазначено суми нарахованою матеріальної допомоги на оздоровлення 15.06.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою від 15.06.2022 вхідний реєстраційний № 237 «Про проведення повного розрахунку зі звільненим працівником», але Відповідач проігнорував заяву, відповідь не надав та повний розрахунок не провів.

Крім того, позивач просить суд стягнути недоплачені частки матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 2021 роки, обґрунтовуючи це тим, що з 21.08.2017, з 04.03.2018, з 11.02.2019, з 11.06.2020, з 08.02.2021 позивачу надавалась щорічна тарифна відпустка. З цього приводу Позивач звертався кожного разу з особистою заявою до керівника з проханням надати матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п.3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який є чинним по цей час, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Але відповідач проігнорував п. 3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який є чинним по цей час, не надав матеріальну допомогу на оздоровлення в повному розмірі, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

17.05.2023 року позивачем долучено розрахунок середнього заробітку з 02.09.2021 р. по 27.04.2023 р. 603 календарних дні, з розрахунку 275,52 грн. (середньоденного заробітку): 603Х275,52 грн.=166138,56 грн.

3.Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, з якого вбачається що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі за таких підстав.

Вказаний спір виник з виконання умов колективного договору , угоди або окремих їх положень. Відтак це спір є колективним. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 19 Кодексу законів про працю контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором. Ч.2 цієї статті передбачає , що якщо власник або уповноважений ним орган порушив умови колективного договору , профспілки , що його уклали , мають право надсилати власнику або уповноваженому ним органу(особі) подання про усунення цих порушень , яке розглядається у тижневий строк . У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений строк профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до суду.

ЗУ «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» окремо встановлено особливу процедуру розгляду розбіжностей що виникли між сторонами колективних відносин , зокрема ст. 7 указаного Закону передбачено, що розгляд колективного трудового спору (конфлікту) здійснюється трудовим арбітражем.

Колективні трудові спори, на відміну від індивідуальних це спори непозовного провадження, до таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого регулюється ЗУ « Про порядок вирішення колективних (трудових) спорів ЗУ «Про порядок вирішення колективних трудових спорів». За таких обставин, вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колективний договір , укладений між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» Криворізького локомотивного депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів, в особі їх виборного органу , зареєстрованого за № 60 /11 від 24.10.2011 в частині виплати матеріальної допомоги у розмірі не менше мінімальної заробітної плати є недійсним . оскільки суперечить положенням пп.3,5 розділу ІІ «прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів». Щодо тверджень позивача про недійсність умов договору про працю, які погіршують становище працівників не погоджується відповідач,застосовуючи розрахунковий розмір матеріальної допомоги на оздоровлення у вигляді 125 % прожиткового мінімуму відповідачем не порушується будь який інший Закон , а навпаки вбачається саме дотримання вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів».

Крім того, 24 квітня 2023 року представник відповідача доповнив відзив на позов (доповнення), та зазначив, що доцільно зменшити розмір відповідальності відповідача шляхом відмови у задоволенні позовних вимог або зменшити розмір суми, яка підлягає стягненню на користь позивача до 1 грн., щодо зобов`язання виплати всіх сум на момент звільнення позивача. Зазначена в позові сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних з затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно було б передбачити. Зазначає,що позивачем не доведено, що на підприємстві був ведений режим неповного робочого часу, простою і т.д., надав довідку про доходи позивача за липень-серпень 2021 року, із зазначенням середньоденної з/п 275,52 грн.

Процесуальні дії у справі.

4. 06 липня 2022 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику ( повідомлення ) сторін.

5. 06 березня 2023 року судом постановлено ухвалу про перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику ( повідомлення ) сторін в розгляд справи порядку спрощеного позовного провадження з викликом ( повідомленням ) сторін.

Обставини справи, встановлені судом

6. Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_2 з 18.07.2001 року працював на посаді помічника машиністом електровоза в СП «Криворізьке локомотивне депо» ( а.с.9 ).

7. Згідно розрахунку заробітної плати за серпень 2017 року, за березень 2018 року, за квітень 2019 року за серпень 2020 року ОСОБА_4 отримав матеріальну допомогу в розмірі 1752,75 грн.,212 24 грн.,2505,35 грн., 426,98 грн., 6032,61 грн. відповідно ( а.с. 11;12;13;14;15).

8. Відповідно до п. 3.1.5 Колективного договору, схваленого спільним засіданням профкомів і адміністрацією Криворізького локомотивного депо від 24 жовтня 2011 року при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини ( у випадку поділу відпустки на частини) незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з «Положеннями про надання працівниками Придніпровської залізниці матеріальної допомоги на оздоровлення під час щорічної відпустки» за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по України на момент виплати допомоги. В окремих випадках матеріальна допомога на оздоровлення у більшому розмірі може встановлюватись начальником залізниці. ( а.с.18).

9. Відповідно до довідки про надання відпустки працівникам Депо, які є членами ППО ВПЗУ КЛД начальника відділу кадрів Магди Н. Гекалу П.М. надано відпустку в період 21.08.2017 року по 29.09.2017 року, з 04.03.2018 по 14.04.2018 року, з 11.02.2019 по 21.03.2019 року, з 11.06.2020 по 18.07.2020 року, з 08.02.2021 по 03.03.2021 року .(а.с. 16).

10. ОСОБА_2 від 15.06.2022 року звертався до начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровської залізниці» АТ «Українська залізниця» з заявою про надання виплати належної суми недоплаченої частки заробітної плати за період 2017-2021 роки в сумі 9621,77 грн. (а.с. 19).

11. ОСОБА_2 від 31.04.2022 року звертався до начальника СП «Криворізьке локомотивне депо» РФ «Придніпровської залізниці» АТ «Українська залізниця» з заявою про надання інформації щодо сум нарахованої та виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2017-2021 року ; довідку щодо середньоденної заробітної плати на день його звільнення; довідку щодо щорічної графікової відпустки за період з 2017-2021 року . (а.с. 23)

Джерела права й акти їх застосування.

12. Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

13. Відповідно до ст.13КЗпП Українита ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

14. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

15. Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

16. Відповідно до ч. 2ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

17. Згідност. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

18.Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

19.Стаття 3 ЗУ « Про оплатку праці» визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду за результатами розгляду справи.

20. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.5 Колективного договору схваленого спільним засіданням профкомів і адміністрацією Криворізького локомотивного депо від 24 жовтня 2011 року при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини ( у випадку поділу відпустки на частини) незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з «Положеннями про надання працівниками Придніпровської залізниці матеріальної допомоги на оздоровлення під час щорічної відпустки» за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по України на момент виплати допомоги. В окремих випадках матеріальна допомога на оздоровлення у більшому розмірі може встановлюватись начальником залізниці.

21.Спільною Постановою керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» ( а.с. 41 зворот).

22. Згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо.

23. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн.

24. Згідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017рік`прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000 грн.

25. Згідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік»прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1860 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2325 грн.

26.Згідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік»прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1921 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2401,25 грн.

27. Згідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2102,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2627,220 грн.

28.Згідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік»прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2270,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2837,50 грн.

29.Згідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік»прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2884,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2284,00 грн., але позивачу взагалі не було виплачена матеріальна допомога на оздоровлення.

30. Таким чином, прийняття 31.03.2017 року спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, який становив 2000 грн., тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.5 Колективного договору.

31.Крім того, представник відповідача у своєму відзиві посилається на рішенням правління АТ «Укрзалізниця», яким на період правового режиму воєнного стану в Україні призупинено додаткові виплати, що передбачені Галузевою Угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, але на підтвердження свого заперечення доказів не надав.

32. Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

33. Ст. 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.

34.За таких обставин, твердження представника відповідача, що відсутність до теперішнього часу відповідних змін до колективного договору не надає права вимагати виплат які суперечать Закону, не приймаються судом до уваги та спростовуються положенням КЗпП України.

35. Крім того, суд зазначає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.5. Колективного договору, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та спільним представницьким органом залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24.10.2011, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.5. якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

36. В свою чергу, прийнята 31.03.2017 року спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, тому не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.

37. За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача, що при розрахунку розміру матеріальної допомоги на оздоровлення слід використовувати розмір мінімальної заробітної плати встановлений законом по Україні на момент виплати допомоги.

38.Проте, підприємством позивачу було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі: за серпень 2017 року, за березень 2018 року, за квітень 2019 року за серпень 2020 року ОСОБА_4 отримав матеріальну допомогу в розмірі 1752,75 грн.,212 24 грн.,2505,35 грн., 426,98 грн., 6032,61 грн.

39. За таких обставин, виходячи з розрахунку 1071,52 +1520,50+1771,75+2095,50+3162,50 з відповідача на корить позивача підлягає стягненню недоплачена сума матеріальної допомоги на оздоровлення за період 2017 -2022 роки в розмірі 9621,77 грн.

40. Слід зазначити, що з 02.09.2021 року по 27.04. 2023 рік минуло 623 календарних дні, станом на 17.05.2023 рік сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 171648, 96 грн.

41. Стаття 3 ЗУ « Про оплату праці» визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

42. Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення є складовою частиною заробітної плати.

43. Стаття 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати": підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

44. Стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати": компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

45. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

46. Стаття 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати": сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

47. Стаття 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати": виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

48. Використане у статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

49. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16.

50. Таким чином, аналізуючи правові акти законодавства, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача також в частині його зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію позивачу втраченої частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою матеріальної допомоги у визначеному Колективним договором розмірі.

51. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 02.09.2021 року по день винесення рішення, з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 275,52 грн. та клопотання представника відповідача про зменшення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з судовою практикою та правовими висновками, викладеними в Постанові ВП ВС від 26.09..2019 р. у справі №761/9584/15-ц.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач посилався на те, що відповідачем при звільненні не проведено повного розрахунку.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак не може погодитись із періодом, за який має бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, та як наслідок, із розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на наступне.

52. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, станом на день звільнення позивача із займаної посади 01.09.2021 року, відповідач не провів виплату позивачеві всіх належних сум, а саме не виплатив недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017-2020 роки в розмірі 9 621,77 грн., що свідчить про наявність у ОСОБА_2 права на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, за період затримки розрахунку з 01.09.2021 року по день ухвалення рішення, , тобто в межах заявлених позовних вимог, що узгоджується з ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України.

Кількість робочих днів затримки розрахунку з 01.09.2021 року по день ухвалення рішення згідно з щорічним розрахунком норм тривалості робочого часу, становить 442 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, за період затримки розрахунку з 01.09.2021 року по день ухвалення рішення складає 121 779,84 грн (442 дні Х 275,52 грн.).

53. Суд вважає, що частково заслуговують на увагу й доводи відповідача про відмову в позові або можливість зменшення розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на наступне.

Встановлений статтею 117 КЗпП України, механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Згідно з частиною першою статті 9 ЦК України, положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин.

Відповідно п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

З вертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Подібні за змістом висновки були викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18.

В даному випадку судом встановлено, що розмір невиплаченої при звільненні позивача матеріальної допомоги на оздоролвення за 2017-2020 року становить 9 621,77 грн. Позивач звільнився 01 вересня 2021 року, до суду про стягнення належних йому при звільненні виплат звернувся в липні 2022 року.

При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дії позивача та відповідача, у зв`язку з чим приходить до висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 20 000 грн.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який розрахований судом склав 121 779,84 грн., що більш ніж у 12 разів перевищує розмір заборгованості із невиплаченої позивачу при звільненні матеріальної допомоги на оздоровлення (9 621,77 грн.), що є очевидно непропорційним наслідком правопорушення та несправедливим щодо роботодавця.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості з виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи й критеріям, визначеним Великою Палатою Верховного Суду, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним виплати належних при звільненні позивачу і присуджених до стягнення коштів в сумі 20 000 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити.

Розподіл судових витрат.

54. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

55. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору.

56. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

57. Таким чином з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. за позовну вимогу про стягнення недоплаченої частки заробітної плати та 992,40 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного,та керуючись ст.ст.12,13,81,258,259,263,265,268, ЦПК України, суд

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченої частки заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за період з 2017 -2021 роки задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 недоплачену частку заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за період з 2017 -2021 роки в сумі 9 621,77 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 20 000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні .

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1984,80 грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо в Дніпровському апеляційному суді шляхом подачі апеляційної скарги в порядку, передбаченому ст.ст. 354-356 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» , м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5.

Суддя І.Б. Малаховська