РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/18195/21

Провадження №: 2/755/607/23

"30" березня 2023 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретарів судових засідань - Ковшоби А.К., Розпутньої Я.В., Назарової І.В.,

учасники справи:

представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 - адвокат Негребецька Ю.Е.,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 - адвокат Яковлєв І.О.,

представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Негребецька Ю.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та сина, стягнення аліментів на утримання повнолітньої донька, яка продовжує навчання та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та малолітнього сина, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської у місті Києві державної адміністрації, просила задовольнити наступні з вимоги:

«Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його матір`ю ОСОБА_3 за її зареєстрованим місцем проживання.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5000 грн. 00 коп. (п`ять тисяч гривень 00 копійок) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 5000 грн. 00 коп. (п`ять тисяч гривень 00 копійок) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі у розмірі 5000 грн. 00 коп. (п`ять тисяч гривень 00 копійок), починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення доньки - двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.»

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, ОСОБА_3 посилається на наступне, що з 07.09.1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі у подружжя народились діти - донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 16 липня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 розірвано. Всі діти проживають разом із Позивачем, а також з бабусею ОСОБА_5 - матір`ю Позивача, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за Відповідачем. Спільне життя із Відповідачем не склалося по причині різних поглядів на життя. Відповідач байдуже ставився до Позивача, неодноразово здійснював та продовжує здійснювати щодо неї домашнє насильство, внаслідок чого в сім`ї на очах дітей часто виникали та виникають конфлікти, суперечки, сварки, які призвели до неприязних відносин між сторонами. Відповідач дискредитував себе як чоловік, а в першу чергу як батько їхніх спільних дітей, адже на очах дітей фактично здійснює неприпустимі речі, а тому не може дбати про фізичний, духовий та моральний розвиток дітей, виховувати та забезпечувати дітям гідне життя.

На даний час право щодо визначення фактичного місця проживання малолітнього ОСОБА_6 разом із позивачем не порушено, проте своє право щодо звернення до суду позивач використовує з метою юридичного закріплення місця проживання дитини разом із позивачем, недопущення порушення цього права з боку відповідача у майбутньому та з метою захисту прав та інтересів малолітнього сина, оскільки під час звернень позивача до відповідача по матеріальну допомогу на утримання дітей або щодо припинення здійснювати домашнє насильство, відповідач в усній формі це право заперечує, погрожує назавжди забрати від неї малолітнього сина.

Під час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем питання про місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6 вирішено не було. Позивач вказувала, що встановлення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавить батька приймати участь у вихованні та розвитку дитини, а гарантуватиме недопущення порушення прав дитини з боку батька.

Наголошувала, що обставини вчинення відповідачем щодо до неї та дітей психологічного та фізичного насильства підтверджують наявність ризику можливого здійснення негативних (несприятливих) дій щодо малолітнього сина, як один із способів маніпуляції на позивача. Відповідач не може забезпечити малолітньому ОСОБА_6 належного виховання і розвитку, створити належні та безпечні для здоров`я умови проживання, оскільки неодноразово у присутності дітей виявляв агресію до позивача, нецензурно висловлювався, вчиняв та здійснював психологічне та фізичне насильство, створював загрозу життю та здоров`ю як позивачу так і їхнім дітям. Постійні сварки та триваючі конфлікти негативно відображаються на психічному розвитку та моральному стані дітей. Всі діти, починаючи з самого народження та по теперішній час зареєстровані та проживають за адресою місця проживання позивача, там же, за місцем реєстрації, мають друзів. Відповідач ніколи не займався вихованням дітей, не виконував обов`язки батька, про здоров`я дітей, їх навчання, харчування та створення усіх належних умов для їхнього життя піклується виключно позивач. Малолітній син ОСОБА_6 потребує материнського піклування та уваги, звик до школи, яку відвідує та в якій із задоволенням навчається, він чутливий до змін у повсякденному житті, тому йому буде важко звикнути до нового, що може негативно вплинути на його подальший розвиток. У зв`язку з цим, позивач просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 разом із його матір`ю - позивачем за її зареєстрованим місцем проживанням.

Щодо стягнення аліментів на утримання дітей, позивач зазначала, що діти перебувають на повному матеріальному утриманні позивача. Натомість відповідач ухиляється від матеріального утримання дітей, не піклується про них та не допомагає, участі у вихованні не приймає, аліменти не сплачує, участі у додаткових витратах на дітей не бере, не цікавиться чи забезпечені діти продуктами першої необхідності, ліками, одягом, навчальним приладдям, тощо, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим значний обсяг обов`язків по утриманню дітей покладено на позивача, що ставить позивача та відповідача у нерівні умови. Позивач неодноразово зверталася до відповідача по матеріальну підтримку їхніх спільних дітей, але ці прохання ігноруються. Відповідач лише проявляє до дітей та позивача агресію, за наслідком якої діти перебувають в пригніченому стані, що впливає на їхнє життя, розвиток та ставлення до світу в цілому. Матеріальне забезпечення у відповідача на належному рівні, оскільки за ним на праві власності зареєстроване майно: Легковий автомобіль марки PEUGEOT PARTNER, 1560, (2009); квартира (38.5 кв.м), розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира (50,10 кв.м), розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж (16,9 кв.м), № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_3 ».

Позивач працює з 18.09.2021 року на посаді кондитера у ФОП ОСОБА_7 , однак її заробітної плати не вистає на повне матеріальне забезпечення дітей. Неповнолітня донька ОСОБА_4 навчається в 11-Б класі, а малолітній син ОСОБА_6 у 5-А класі Навчально-виховного комплексу №141 «Освітні ресурси та технологічний тренінг» міста Києва. Позивач багато уваги приділяє вихованню доньки, контролює її навчання та відвідування занять, підтримує тісний зв`язок зі школою. За наслідками здійснення домашнього насильства зі сторони батька, неповнолітня донька ОСОБА_4 скаржиться на періодичні панічні атаки, соціофобію, явища дереалізації, сильні головні болі, безрадісність, депресивні виказування, небажання жити. ОСОБА_4 постійно проходить лікування у закладах охорони здоров`я, огляд психіатра, психоневролога, приймає безліч призначених медикаментів, їй рекомендовано індивідуальне навчання у НВК №141 «ОРТ» на період з 2021-2022 роки. На утримання малолітнього сина та неповнолітньої доньки потрібно не менше 20000 грн. на місяць, ці кошти витрачаються на: харчування, ліки, вітаміни, одяг, взуття, товари для розвитку дитини, лікування, обстеження, тощо. Обґрунтовуючи розрахунок витрат на дітей, Позивач вказала, що щомісяця вона самостійно, без участі Відповідача, витрачає на харчування дітей до 5000 грн.; на одяг (в залежності від сезону) до 5000 грн.; на шкільне приладдя (у період навчання) від 2000 грн. до 3000 грн.; на засоби гігієни до 2000 грн.; на медичне обстеження від 500 грн. до 3000 грн.; на проїзд до 500 грн.; на розвиваючі секції, гуртки до 3000 грн.; на різноманітні екскурсії, театри, кінотеатри, зоопарки від 1000 грн. до 2000 грн. Відповідач відмовляється надавати грошові кошти на утримання дітей, приховує свій дійсний заробіток, не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання їх спільних дітей, тому позивач вимушена поставити питання про стягнення аліментів за рішенням суду. Позивачу невідомо, чи отримує відповідач регулярний офіційний дохід у вигляді заробітної плати за трудовим договором чи отримує прибуток від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб`єкта господарювання (юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), що не дає можливості визначити розмір частки від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити, - що є тими істотними обставинами, які надають підстави суду, згідно ч. 1 ст. 184 СК України, визначити аліменти на утримання неповнолітніх дійте у твердій грошовій сумі. На погляд Позивача, саме цей спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, буде справедливим з метою захисту інтересів дітей, забезпечить необхідними коштами для їх життєдіяльності, збереження належного рівня життя. З огляду на мінливість та нерегулярність доходу відповідача, беручи до уваги забезпечення стабільності утримання дітей, позивач вважала за можливе та необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі - 5000,00 грн. та на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі - 5000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття.

Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка продовжує навчання, позивач зазначала, що донька сторін зареєстрована та проживає разом із позивачем в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . На момент звернення до суду донька досягла повноліття, з 01.09.2018 року навчається та продовжує навчання на денній формі факультету торгівлі та маркетингу за спеціальністю «Журналістика», спеціалізацією «Реклама і зв`язки з громадськістю» у Київському національному торговельно-економічному університеті, є студенткою 4 курсу, закінчує навчання за навчальними планами здобувача ступеня вищої освіти «бакалавр» в червні 2022 року. ОСОБА_2 досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, та навчається на денній формі навчання, яка призводить до неможливості офіційно працювати, отримувати доходи та утримувати себе самостійно, а отже вона потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання від своїх батьків. Позивач повністю матеріально забезпечує свою повнолітню доньку, дбає про її майбутнє, хоче щоб донька отримала освіту в одному із авторитетних державних начальних закладів, та була сконцентрована лише на навчанні, для подальшого успішного його закінчення, а тому хоче щоб донька мала все необхідне, для комфортного життя та розвитку. Разом з тим, заробітної плати позивача не вистачає на повне утримання трьох дітей. Навчання повнолітньої доньки оплачує позивач. Щомісячний розмір витрат, необхідний на утримання повнолітньої доньки, сягає не менше 10000,00 грн. Вказані кошти витрачаються на харчування, одяг, взуття, витрати, пов`язані з проїздом до місця навчання, придбання навчально-методичних посібників, тощо. Обґрунтовуючи розрахунок витрат на повнолітню доньку, позивач вказала, що щомісяця вона витрачає на її харчування до 5000,00 грн.; на одяг (в залежності від сезону) до 5000,00 грн. 00 коп.; на придбання навчально-методичних посібників (у період навчання) від 2000,00 грн. до 3000,00 грн.; на засоби гігієни до 2000,00 грн.; на медичне обстеження від 500,00 грн. до 1500,00 грн.; на розвиваючі секції, гуртки до 3000,00 грн.; на різноманітні екскурсії, театри, кінотеатри від 1000,00 грн. до 2000,00 грн. на місяць. Натомість відповідач аліменти не сплачує, не бере участі у додаткових витратах доньки, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим значний обсяг обов`язків по утриманню доньки покладено на позивача, що ставить сторони у нерівні умови. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі - 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

25 листопада 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

10 січня 2022 року (вх.№ 1084) відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті підстав та предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі та надати належну оцінку долученим до відзиву доказам на спростування позиції позивача щодо неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, одночасно просив поновити йому строк для подання відзиву, оскільки строк був пропущений ним з поважних причин.

10 січня 2022 року (вх.№ 1094) відповідачем ОСОБА_8 подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та сина, стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Обґрунтовуючи підстави звернення з зустрічним позовом до суду, ОСОБА_8 посилається на те, що діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживають у його квартирі за адресом АДРЕСА_1 із самого свого народження. ОСОБА_3 після розлучення проживає у свого коханця ОСОБА_9 за адресом. АДРЕСА_4 . Періодично навідується до дітей. Тому діти проживають разом з ним та перебувають фактично на його повному матеріальному забезпеченні. Старша донька ОСОБА_2 , є повнолітньою особою, проживає із своїм хлопцем на орендованій квартирі у м. Київ, але має офіційне зареєстроване місце проживання в квартирі за адресом: АДРЕСА_1 . Загальна сплачена ним, як батьком, сума коштів за навчання доньки ОСОБА_2 складає 67 430 (шістдесят сім тисяч чотириста тридцять) гривень 00 копійок фактично за 3,5 роки навчання відповідно в порядку ст. 141, 180, 199 СК України. Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 з моменту реєстрації шлюбу ( 07.09.1996р) та до розірвання шлюбу (16.07.2021 р. ) разом із дітьми перебувала на його повному матеріальному забезпеченні та офіційно ніколи не працювала. (а.с.234-241 т.1)

24 січня 2022 року протокольною ухвалою Дніпровським районним судом міста Києва постановлено поновити відповідачу строки для подання відзиву на позовну заяву, постановлено прийняти відзив на позов, який подано до суду відповідачем ОСОБА_2 10 січня 2022 року, зареєстрований в канцелярії суду за вх. № 1084.

24 січня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про прийняття зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та малолітнього сина, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Об`єднано вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та малолітнього сина, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та сина, стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Крім того, цією ж ухвалою суду від 24.01.2022 року, на виконання вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації надати суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за її зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

01 лютого 2022 року (вх.№ 6202) представником позивача ОСОБА_3 - адвокатом Негребецькою Ю.Е. подано до суду відповідь на відзив, з викладенням своїх міркувань по суті заперечень викладених стороною відповідача у відзиві на позов, просила задовольнити позовні вимоги на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. На підтвердження свого працевлаштування додала копію трудової книжки позивача, на підтвердження психологічного стану малолітнього сина ОСОБА_6 надала психологічну характеристику. (а.с.95-119 т.2)

25.05.2022 року третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації направила на адресу суду Висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей від 16.05.2022 року за №103/2059/41/3. (а.с.145-148 т.2).

09 червня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення клопотання відповідача ОСОБА_8 про виклик у судове засідання свідка ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , номер квартири невідомий, для підтвердження факту сумісного проживання свідка з позивачкою ОСОБА_3 та спростування обставин проживання позивачки за місцем реєстрації.

09 червня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого судового засіданні та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом (в режимі відеоконференції) та її представник - адвокат Негребецька Ю.Е. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів, додатково пояснили, що з 07.09.1996 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 16 липня 2021 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було розірвано. Від шлюбу, у якому сторони прожили 25 років, у них народились діти - донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спільне життя із Відповідачем не склалося по причині різних поглядів на життя. Коли доньки підросли, відповідач не зміг знайти з ними спільної мови, агресивною поведінкою йому було краще подавити конфлікт. Вона, як мати та дружина, терпіла стільки, скільки могла, намагалась зберегти сім`ю. Після припинення шлюбу сторони продовжували проживати разом з дітьми у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за Відповідачем. Разом з ними також проживала її мати ОСОБА_5 . Відповідач дискредитував себе як чоловік, а в першу чергу як батько їхніх спільних дітей, адже на очах дітей здійснював домашнє насильство, бив її, її матір, дитину, собаку. В сім`ї на очах дітей часто виникали конфлікти, суперечки, сварки, які призвели до неприязних відносин між сторонами. Саме тому позивач вважала, що відповідач не може дбати про фізичний, духовий та моральний розвиток дітей, виховувати та забезпечувати дітям гідне життя. Відповідач на її неодноразові прохання відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, в усній формі погрожує назавжди забрати від неї малолітнього сина. На початку березня 2022 року через початок повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України, чисельних ракетних обстрілів, яке відбулось 24 лютого 2022 року, вона вивезла малолітнього сина ОСОБА_6 та неповнолітню доньку ОСОБА_4 до Німеччини, з відповідачем про це не радилась, оскільки думала про безпеку дітей. На даний час вона разом з двома дітьми проживає у місті Альсдорф у Німеччині, точну адресу свого місця перебування та дітей відмовляється надавати в цілях безпеки, оскільки не хоче, щоб про їх місце знаходження знав відповідач. У Німеччині вони проживають у соціальному житлі, отримують соціальну допомогу від держави, вона вивчає німецьку мову з метою подальшого працевлаштування, малолітній син ОСОБА_6 ходить до школи, де майже всі дітки українці. Позивач вказувала, що відповідач ніколи не займався вихованням дітей, не виконував обов`язки батька, про здоров`я дітей, їх навчання, харчування та створення усіх належних умов для їхнього життя піклується виключно вона. Позивач просила визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6 разом із нею за їх зареєстрованим місцем проживанням. Оскільки діти перебувають на її повному матеріальному утриманні, а відповідач ухиляється від матеріального утримання дітей, не піклується про них, не допомагає, участі у вихованні не приймає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище та у нерівні з ним умови щодо розподілу обов`язків по утриманню дітей, позивач просила суд стягнути на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 та неповнолітньої ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 5 000,00 грн. на кожну дитину. Також позивач за первісним позовом просила суд стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі - 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

У задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Відповідач за первісним позовом та його представник - адвокат Яковлєв І.О. у судовому засіданні проти первісного позову заперечували, просили у позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов та долучених до нього доказів, пояснили, що з 07.09.1996 року по 16 липня 2021 року відповідач перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу, в якому вони прожили разом майже 25 років, у них народились діти - донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Забезпеченням та утриманням сім`ї займався він, оскільки увесь час офіційно працював на посаді старшого друкаря в ТОВ «Новий друк», а дружина з моменту народження першої дитини займалася вихованням дітей, була прекрасною мамою та господинею, ніде офіційно не працювала. Вказував, що також приймав участь у житті дітей, їх вихованні, відвідував школу, коли у доньки ОСОБА_4 були конфлікти з однокласниками, їздив з дітьми на відпочинок до моря, взимку - в Карпати . Вважає, що конфлікти з дітьми у нього виникали лише під час їх виховання, коли вони не хотіли вчасно лягати спати, правильно харчуватися. Саме розірвання шлюбу стало причиною всіх сварок та скандалів, які виникали між сторонами, у тому числі і з приводу спільно набутого під час шлюбу майна, іноді він не стримував емоції та діти були свідками цього. Вважає, що всі сварки провокувала дружина. При нагоді ОСОБА_3 часто викликала поліцію, щодо нього складались протоколи про адміністративні правопорушення. Фактів домашнього насильства, щодо яких є постанови суду, не заперечував. Остання справа щодо нього розглядалась 12 грудня 2021 р., тоді до нього застосували адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Підтвердив, що був притягнутий до адміністративної відповідальності за трьома епізодами, щодо яких висувається обвинувачення в межах кримінального провадження, зокрема, у червні, вересні та грудні. Після розірвання шлюбу позивачка за місцем своєї реєстрації не проживала, а почала проживати у свого коханця на ім`я ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 . В квартиру за місцем реєстрації приходила рідко, за речами, могла приготувати дітям їжу. Діти залишались проживати разом з ним та тещею. Після цього вже сварок не було. ОСОБА_3 тоді вже мешкала окремо, вони майже не бачились. Коли ОСОБА_3 приходила до них, аби принести продукти донці та матері, спілкування між ними не було. Заперечував, що між ним відбувся конфлікт чи бійка 09.02.2022 р., оскільки тоді він намагався тримати себе в руках, і на той момент дружина вже з ним не проживала. Також зазначив, що мав місце інцидент 04.03.2022 р. , коли ОСОБА_3 прийшла додому, "на нервах". Між ними виникла словесна сварка. Потім зайшов її "новий кавалер", з автоматом, та побив його. До поліції він не звертався, оскільки лінія «102» не працювала. Медичні документи, що підтверджують його побої, відсутні. Шкодує, що їх подружнє життя завершилось таким чином. Вважає пред`явлений до нього позов безпідставним та таким, що має за мету зменшити його частку у праві власності на квартиру, оскільки позивач ОСОБА_3 звернулась до нього з позовом про поділ майна, обґрунтовуючи його тим, що син проживає з нею, а також позивач має на меті обмежити його право на спілкування з дітьми та приймати участь у їх вихованні.

Зустрічний позов просили задовольнити у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що вона є старшою донькою сторін. Коли вони проживали разом, у батька з мамою постійно виникали конфлікти. Зазвичай це були словесні образи, нецензурна лайка. Це відбувалось практично увесь час, коли мати була вдома. Дуже рідко бувало так, що не було конфліктів. Коли саме мати звернулась до поліції, вона не пам`ятає, однак випадків насильства було багато, що призвело до порушення кримінального провадження. Поліція приїжджала до них дуже часто. Мати часто ходила в синцях. Загалом ОСОБА_2 застосовував насильство до усіх членів родини, впродовж тривалого часу. ОСОБА_2 не проживала разом з родиною приблизно з кінця осені 2021 року. До цього часу вона була свідком конфліктів, однак в її присутності батько не бив маму. Знає, що взимку 2021 року він побив ОСОБА_3 в під`їзді, чула це від матері. Мати зверталась до психолога, іноді ночувала у подруги. Обставини подання до поліції заяви про вчинення злочину їй невідомі. Коли ОСОБА_2 виповнилось 12 років, батько почав бити та ображати і її також. Вважає, що батько зобов`язаний матеріально утримувати своїх дітей, інакше навіщо їх тоді потрібно було народжувати.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника, підтримав Висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 та просив прийняти рішення в найкращих інтересах дітей, в частині вирішення спору щодо надання матеріального допомоги на утримання дітей покладався на розсуд суду. (а.с.244-245, т.1; а.с.145-148 т.2).

Вислухавши думку учасників цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, допитавши в якості свідка відповідача ОСОБА_2 , оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі та приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Судом встановлено, що з 07.09.1996 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі у сторін народились діти - донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

16 липня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , зареєстрований 07 вересня 1996 року у відділі реєстрації одружень м. Миколаєва, актовий запис №676, розірвано.

Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Вирішуючи даний спір, судом першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Крім того, вирішуючи справу суд повинен враховувати вимоги статті 51 Конституції України, згідно якої кожному із подружжя гарантуються рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частину шосту статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 Сімейного кодексу України)

За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у СК: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (п. 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012).

Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини з одним з батьків відбувається втручання в право сторін та їх дитини на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За нормами статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Звертаючись з первісним позовом до суду, позивач посилається на наступні обставини, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року, від шлюбу мають трьох дітей: доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Всі діти проживають разом із позивачем, а також з бабусею ОСОБА_5 - матір`ю позивача, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу. Старша донька досягла повноліття та продовжує навчання.

Як убачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , їх діти - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

За своїм правовим статусом квартира АДРЕСА_6 , є об`єктом приватної власності та належить ОСОБА_8 на підставі договору міни від 07.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів №3274775 від 07.12.2006 року та Договором міни від 07.12.2006 року. (а.с.41-42 т.1)

15 вересня 2021 року працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві з метою визначення місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проведено обстеження умов проживання в квартирі АДРЕСА_6 , про що складено Акт №121. Як убачається зі складеного Акту умови проживання добрі, в квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина має окрему кімнату (ліжко-диван, комод для одягу, книжки, особисті речі). За цією адресою постійно проживають та мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , (мати); ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (батько); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зі слів матері з дітьми мають дружні стосунки, а з колишнім чоловіком виникають конфлікти. Мати бажає, щоб малолітній ОСОБА_6 проживав з нею. (а.с.43 т.1)

У період з 30.08.2021 р. по 03.09.2021 р. Дніпровським районним у місті Києві Центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, проведено оцінку потреб сім`ї № 598, та складено Висновок, відповідно до якого, сім`я складається: мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_8 , донька - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_6 , донька - ОСОБА_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами оцінювання потреб з`ясовано, що сім`я має складні життєві обставини через домашнє насильство. Складні життєві обставини негативно впливають на стан задоволення потреб дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ; потреби дітей задовольняються частково. У разі відсутності комплексного втручання може виникнути загроза здоров`я та розвитку дітей. Мати здатна частково задовольняти потреби дітей, батьківський потенціал належний, але потребує психологічної підтримки. Фактори сім`ї та середовища не сприяють розв`язанню проблеми, стосунки в родині переважно конфліктні. При цьому, з матеріалів складеного Акту та відповідного Висновку вбачається, що вони складались однобічно, а саме: у відсутність батька ОСОБА_8 , вся інформація викладена лише зі слів матері, підпис батька у Висновку відсутній. (а.с.52-57 т.1)

Згідно психолого-педагогічної характеристики, виданої Навчально-виховним комплексом №141 «ОРТ» м.Києва, учень 5-А класу НВК №141 «ОРТ» ОСОБА_6 навчається у закладі з першого класу, початкову школу закінчив на достатньому рівні, мав позитивне ставлення до навчання, старанно виконував завдання, відповідально ставився до доручень вчителя. За характером спокійний, врівноважений. Протягом навчальних років хлопчик не пропускав освітній процес без поважної причини. Мати ОСОБА_6 завчасно попереджала про відсутність дитини і причину, надавала документ - підтвердження поважної причини. Хлопчик мав все необхідне для навчання, одягнений завжди чисто та охайно. З однокласниками дитина товариська, з дорослими - ввічлива. Хлопчик відвідував екскурсії, майстер-класи та інші позакласні заходи, з задоволенням брав участь у шкільних творчих конкурсах. Мати приділяє увагу навчанню та вихованню сина, цікавиться шкільним життям ОСОБА_6 , відвідує батьківські зустрічі, консультації з учителем. Батька хлопчика бачили лише один раз. Постійний зв`язок з учителем підтримує мати. Але минулого року ОСОБА_6 дуже змінився. Хлопчик виглядав пригніченим, перестав старатися, став байдужим, погіршилися успіхи у навчанні. З`ясувалося, що причиною є сімейні негаразди, і дитина потерпає від насильницьких дій батька, а саме: під дією алкоголю він ображає родину, лається. Матуся докладає великих зусиль, щоб налагодити спокій дітей. (а.с.58-59 т.1)

Згідно висновків психологічної характеристики, складеної практичним психологом Навчально-виховного комплексу №141 «ОРТ» м.Києва, ОСОБА_11 , учень 5-А класу НВК №141 «ОРТ» ОСОБА_6 потребує емоційної підтримки від дорослих під час виконання завдань та емоційної підтримки однолітків при встановленні дружніх стосунків (а.с.107-108)

Згідно психолого-педагогічної характеристики, виданої Навчально-виховним комплексом №141 «ОРТ» м.Києва, учениця 11-Б класу НВК №141 «ОРТ» ОСОБА_4 навчається у закладі з вересня 2015 року. За час навчання в школі показала себе ученицею з високим рівнем знань. Учениця здібна, наполеглива, працьовита, завжди активна на уроках. Добре розвинені навички самостійної роботи. ОСОБА_4 має здібності як до предметів гуманітарного циклу, так і до точних наук: математики, інформатики. З однолітками має товариські стосунки, завжди допоможе тим, хто потребує допомоги, активна учасниця позаурочної діяльності класу та школи. За характером добра, чуйна, відверта, життєрадісна, користується повагою викладачів. Мама ОСОБА_4 багато уваги приділяє вихованню доньки, контролює її навчання та відвідування занять, підтримує тісний зв`язок зі школою. Батько за сім років до школи практично не приходив. У ОСОБА_4 багатодітна родина: є старша сестра та молодший брат, до яких вона ставиться з любов`ю та турботою. Але, починаючи з 2019 року у ОСОБА_4 почалися проблеми зі здоров`ям, дитина почала частко пропускати навчальні заняття, замкнулася, відсторонилася від однокласників. Як з`ясувалося причиною стали проблеми в родині, батько у стані алкогольного сп`яніння знущається та принижує маму та дітей. Атмосфера в родині нестерпна. Діти в родині живуть в умовах морального та фізичного насилля. (а.с.60 т.2)

22 липня 2021 року ОСОБА_4 яка звернулась до дитячого психіатра з наступними скаргами: на знижений настрій (депресія внаслідок невпевненості у собі, маячних переживань, що «вона не достойна їжі», що вона «виглядає непривабливою»), панічні атаки щоденні з страхом «зійти з розуму», відгородженість від друзів, параноя («хтось стоїть в мене за спиною»), безсоння, або сон з жахіттям, соціофобія, явища дереалізації. Як убачається з результатів огляду, з анамнезу спадковість по психічним порушенням обтяжена (дід зловживав алкоголем). Є старша сестра, яка вчиться у ВУЗі, є молодший брат. Мешкає з матір`ю та батьком, який в стані розлучення, постійно конфліктує з матір`ю, дітьми, створює нездорову атмосферу у сім`ї. Хворіла нічим особливо, явища зобу пролікованого. 09.07.2021 року здійснила спробу суїциду (одночасно прийняла «Золофт», «Трітіко», « Пенталгін », «Гідазепам», «Велаксін», всього близько 120 таблеток), потрапила у 2 дитячу лікарню, де перебувала 5 днів. Після виписки повернулась додому і було рекомендовано звернутись до КЛ «КНП «Психіатрія». ОСОБА_4 рекомендовано: виселення з психотравматичного середовища, найскоріше працевлаштування після закінчення школи, віддавати гаджети в 21:00 матері, нагляд психіатра 1 раз на 3 місяці, робота з психологом, режим дня (лягати спати о 22:00, підніматися о 7-8:00), посильне фізичне навантаження (5-10 км заняття спортом), дієта (червона риба або риб`ячий жир, банани, чорний шоколад, кисломолочні продукти) (а.с.63 т.1)

02 серпня 2021 року та 16 серпня 2021 року за результатами обстеження дитячим психіатром КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер №5» ОСОБА_4 діагностовано шизотиповий розлад F21, рекомендовано: пошук роботи та якомога швидше виселення з психотравматичної сім`ї, нагляд психіатра 1 раз на 3 місяці, робота з психологом, режим дня (лягати спати о 22:00, підніматися о 7-8:00), посильне фізичне навантаження (5-10 км заняття спортом), дієта (червона риба або риб`ячий жир, банани, чорний шоколад, кисломолочні продукти), а також лікарські препарати: «Сонанакс», «Наксил», «Тритіко» (а.с.64-65 т.1)

17 серпня 2021 року складено Консультативний висновок Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 ТМО «Психіатрія» у м. Києві, згідно якого ОСОБА_4 , яка пройшла амбулаторно при диспансері лікарсько-консультативну комісію, з діагнозом: F21, рекомендовано індивідуальні навчання у НВК №141 «ОРТ» на період 2021-2022 років. (а.с.61)

У судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_4 пояснила, що до своєї сім`ї вона включає матір, старшу сестру та молодшого брата, з батьком спілкуватися не бажає, вороже його сприймає, не вважає для себе авторитетною фігурою, песимістично налаштована щодо її майбутніх відносин з батьком, не хоче з ним примирення. Бажає проживати разом із матір`ю, прагне, щоб старша сестра також жила з ними, а щоб батько пішов від них.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Судом встановлено, що сторони, перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 16 липня 2021 року, після розірвання шлюбу батьки разом з неповнолітніми дітьми залишилися проживати разом в квартирі АДРЕСА_6 , квартира належить на праві власності відповідачу, позивачка та діти зареєстровані в цій квартирі та мають право користуватися житловим приміщенням.

При дослідженні доказів стосовно даних, які характеризують особи позивача та відповідача за первісним позовом, підтверджується, що на ОСОБА_3 за місцем проживання скарг від мешканців будинку не надходило, остання має трьох дітей та піклується про них (а.с.70 т.1). ОСОБА_8 за місцем проживання зарекомендував себе з позитивної сторони: ввічливий, добрий сім`янин, завжди допомагав дружині по домогосподарству, працює, в наркотичному та нетверезому стані не перебував, від мешканців скарг не надходило (а.с.229 т.2)

Згідно характеристики за місцем роботи в ТОВ «Новий друк», де ОСОБА_2 працює з 2001 року на посаді старшого друкаря, за час роботи проявив себе як працелюбний і відповідальний співробітник. У спілкуванні з колегами завжди доброзичливий, з партнерами і клієнтами фірми - ввічливий і чемний, у скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень, до вирішення задач підходить творчо. Дотримується норм поведінки, прийнятих в компанії, уважний до людей, тактовний. Має навички ділового спілкування, працьовитий, маж високу працездатність, всіляко підтримує роботу компанії в складні моменти, в тому числі і в позаурочний час. Володіє хорошими діловими навичками, а саме: сумлінним ставленням до роботи, прагненням до підвищення кваліфікації та професійного зростання. Претензій та зауважень з боку керівництва до роботи співробітника не було. (а.с.230 т.2)

Суд критично ставиться до доказів на підтвердження місця роботи позивачки ОСОБА_3 на посаді кондитера, а саме довідки з підписом ФОП ОСОБА_7 та копії трудової книжки ОСОБА_3 з відміткою у відомостях про прийняття на роботу: «17.09.2021 року прийнята на посаду кондитера ФОП ОСОБА_7 , згідно наказу №6 від 17.09.2021 року», оскільки відомості про державну реєстрацію про фізичну особу - підприємця ОСОБА_7 не містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, так само, як і відсутні відомості про дану фізичну особу - підприємця ОСОБА_7 у Державному реєстру фізичних осіб - платників податків. У матеріалах справи також відсутній трудовий договір укладений між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , наказ про призначення на посаду кондитера ОСОБА_3 , повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу ОСОБА_3 , що фактично взагалі спростовує ту обставину, що позивач отримує будь-який офіційний дохід. (а.с.72 т.1, а.с.102-103 т.2)

Судом враховується, що позивач ОСОБА_3 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась.

При дослідженні доказів стосовно даних, які характеризують особу відповідача ОСОБА_8 , підтверджується, що відповідач раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства по відношенню до своєї колишньої дружини за ст. 173-2 КУпАП, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Так, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2021 р., ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 05.06.2021 р., близько 22:00 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру по відношенню до своєї дружини - ОСОБА_3 , а саме - вдарив її по обличчю. (а.с.46 т.1).

Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2021, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 12.09.2021 р. о 20:30 год. за адресою: АДРЕСА_7 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до колишньої дружини, а саме: ображав її нецензурною лайкою (а.с.47-49 т.1).

Відповідно до копії постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2021, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме: ОСОБА_2 07.09.2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої тещі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.14 т.2).

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 04.01.2022, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме: ОСОБА_2 12.12.2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно доньки - ОСОБА_4 (а.с. 13 т.2).

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 116685 від 12.12.2021 р. ОСОБА_2 вчинив 12.12.2021 р. домашнє насильство психологічного характеру відносно доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку із чим винесений заборонний припис щодо контактів у будь-який спосіб із потерпілою особою строком на 7 діб (а.с.15 т.2).

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2022 (справа №755/21343/21), ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 12.12.2021 р. за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_3 . (а.с.153-155 т.2).

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 116683 від 12.12.2021 р. ОСОБА_2 вчинив 12.12.2021 р. домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у зв`язку із чим винесений заборонний припис щодо контактів у будь-який спосіб із потерпілою особою строком на 7 діб (а.с.16 т.2).

У судовому засіданні в режимі відеоконференції неповнолітня ОСОБА_4 зазначила, що вона, її старша сестра та молодший брат разом з батьками проживають в одній квартирі, батько постійно працює, додому приходить пізно, мати постійно знаходиться дома, займається домашнім господарством, купляє продукти харчування та готує їжу, мати опікується ними та допомагає у всіх справах, вони розуміють одне одного, мають спільні інтереси, однак з 2021 року відносини з батьком не складаються, після роботи батько приходить роздратований, вчиняє вдома скандали, кричить на дітей, не цікавиться їхніми справами та успіхами в навчанні, тому висловлює свою категоричну позицію щодо небажання проживати разом з батьком та бачитися з ним, хоче, щоб він зник з її життя назавжди.

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2022 (справа №755/21342/21), ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, судом встановлено, що ОСОБА_2 12.12.2021 р. у м. Києві за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно матері колишньої дружини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.156-158 т.2).

Згідно з встановленим ст.13 Цивільного процесуального кодексу України принципом диспозитивної цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

При вирішенні даного спору в частині вимог щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_6 , суд враховує, що батьки приймають активну участь у вихованні та утриманні дітей, бажають належно виконувати свої батьківські обов`язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов`язки, у суду немає. Також, кожен із батьків займається певним видом діяльності, ОСОБА_8 увесь час мав та має постійний самостійний дохід, та, по суті є утриманцем своєї сім`ї, в той час, як ОСОБА_3 постійного місця роботи не мала, але увесь час займалась вихованням дітей, створювала їм належні та комфортні умови для проживання. Станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про зловживання кимось із батьків спиртними напоями або наркотичними засобами.

Оцінюючи покази допитаного у судовому засіданні в якості свідка відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , суд критично ставиться до повідомлених ним обставин стосовно факту не проживання позивачки ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації на момент пред`явлення позову до суду, оскільки його покази ґрунтуються на власній суб`єктивній оцінці пережитого в сім`ї конфлікту, внаслідок якого подружні стосунки з позивачкою було розірвано, про що він дуже шкодує та не може з цим змиритись, прагне продовжувати приймати участь у вихованні та утриманні дітей, його покази підтверджують належне виконання позивачкою ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язків по вихованню дітей, ці обставини доведено іншими доказами у справі, тому його покази як свідка носять інформативний характер та не впливають на вирішення даного спору по суті.

03 лютого 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Яковлєва І.О. про привід у судове засідання свідка ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , номер квартири невідомий, якого піддано приводу через органи Національної поліції України.

23.03.2023 року на адресу суду з Дніпровського управління поліції ГУНП у місті Києва надійшли матеріали по відпрацюванню ухвали суду 03 лютого 2023 року, відповідно до яких під час перевірки адреси проживання та по базі ІПНП гр. ОСОБА_9 місце перебування останнього не встановлено, опитавши сусідів в усній бесіді - інформації отримано не було. (а.с.126-142 т.3)

Разом з тим, суд враховує той факт, який не заперечується сторонами, що після пред`явлення первісного позову до суду, приблизно 04 березня 2022 року, через військову агресію Російської Федерації проти України та чисельні ракетні обстріли, позивачка разом з двома неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишила місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та з того часу за вказаною адресою не проживає. За твердженням позивачки, вона разом з дітьми виїхала за межі України до Федеративної Республіки Німеччини, де проживає у місті Альсдорф, там же син ОСОБА_6 відвідує школу, а вона та донька ОСОБА_4 вивчають німецьку мову. Проте, на підтвердження вказаних обставин жодного доказу стороною позивача за первісним позовом надано не було, що позбавляє суд пересвідчитись у фактичному місці перебування позивачки разом з дітьми на момент розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Порядок вирішення спору органом опіки та піклування конкретизований у пункті 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ №866 від 24.09.2008р., та передбачає подання відповідної заяви службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, до якої слід долучити копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про шлюб та докази розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання. Крім цього, представники служби у справах дітей повинні звернутися до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 травня 2022 року за №103/2059/41/3 про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , комісія дійшла до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 . (а.с.145-147 т. 2)

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі №487/2001/19, провадження № 61-12667св20.

Оцінуючи Висновок органу опіки та піклування, як окремий доказ, суд враховує наступне, що наданий суду висновок ґрунтується на даних, які не доведено належними та допустимими доказами, та містить суперечливі факти стосовно наданих характеристик кожного із батьків, безпосередньо у висновку зазначено, що відповідач мати дитини має постійне місце роботи, стабільний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, підтвердила своє бажання, щоб малолітній ОСОБА_6 і надалі проживав з нею, так як в неї є можливості в повній мірі займатися його вихованням та утриманням, мати приділяє увагу навчанню та вихованню сина, цікавиться шкільним життям ОСОБА_6 , відвідує батьківські зустрічі. У той же час, відомості, які характеризують батька дитини, у висновку відсутні, а зазначено лише те, що в телефонному режимі останній повідомив, що він не заперечує проти проживання малолітнього сина разом з матір`ю. При цьому, інші дослідженні судом докази навпаки доводять те, що батьки дітей займаються вихованням та утриманням ОСОБА_6 , при цьому в більшій мірі утриманням дитини займається батько, а мати його вихованням, постійно підтримує зв`язок з вчителями, обидва батьки цікавляться навчанням дитини. Обмежившись наведеним, висновок комісії зводиться до врегулювання житлових питань, які виникли між батьками дитини, без зазначення конкретних фактів, які переконливо свідчать про порушення прав малолітньої дитини внаслідок протиправних дій з боку її батьків, спрямованих на обмеження житлових прав дитини та необхідність застосування саме такого способу захисту, як визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

В розрізі правовідносин, які склались між сторонами, суд критично відноситься до позиції позивача за первісним позовом, яка посилається як на доведений факт вчинення домашнього насильства, на постанови Дніпровського районного суду міста Києва, якими відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо неї, її матері та доньки ОСОБА_6 , оскільки у вказаних постановах відсутні докази про наявність вини з боку відповідача у вчиненні насильства (психологічного чи фізичного) щодо малолітнього ОСОБА_6 , та заявлений позов розглядається судом відповідно до сімейних відносин, а не в іншій площині.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, в зазначеній статті вказано, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Стаття 8 Конвенції про права дитини, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно до ч. 3, 4 статті 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місцем проживання її батьків (усиновлювачі) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усинавлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, та у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дітей цього віку визначається за згодою батьків. Крім того, питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дітей - їх прав на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дітей.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці тринадцяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_6 , на відміну від старших сестер, відмовився висловити свою думку з приводу визначення його місця проживання з кимось із батьків.

За наведених обставин, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної, достатньої забезпеченості, емоційного, психологічного, вікового та медичного чинників, виходячи із якнайкращих інтересів дитини, а також враховуючи, що малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає в квартирі АДРЕСА_6 разом з батьком та матір`ю, має окрему кімнату, де є все необхідне для проживання, навчання та розвитку, знаходиться на утриманні та вихованні обох батьків, доказів про те, що позивачка ОСОБА_3 на даний проживає окремо за конкретною адресою або бажає змінити своє місце проживання, матеріали справи не містять, так само як і в позові не зазначено адреси, за якою позивач просить визначити місце проживання дитини, яка є відмінною від адреси зареєстрованого місця проживання дитини та обох батьків, що позбавляє суд, можливості врахувати інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, до яких відноситься створення дитині належних умов для її виховання і розвитку, тому первісні позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини, є необґрунтованим та таким, що не підлягають задоволенню.

В основу рішень покладено лише матеріально-побутові умови проживання батьків і взагалі судами не зроблено висновків проживання з ким з батьків буде відповідати найкращим інтересам дітей, хто із батьків забезпечить дітям належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, не встановили з ким діти будуть залишатися у випадку тимчасової відсутності того чи іншого з батьків та чи буде це відповідати інтересам дітей, не встановлювали які у дітей взаємовідносини з кожним з батьків та окремо між собою.

Проживання малолітнього ОСОБА_6 з батьками, з якими дитина проживала з народження, де батьками створені всі належні матеріально-побутові умови проживання, відповідатиме забезпеченню його якнайкращих інтересів, забезпечить дитині належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. В результаті неприязних стосунків з колишньою дружиною відповідач ОСОБА_2 має обмежений доступ до спілкування з сином, оскільки на момент розгляду справи у суді позивачка з сином не проживає за місцем їх реєстрації та таким чином фактично створила перешкоди відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їхнього сина. У той же час мати дитини має постійне та безперешкодне спілкування з дитиною. У присутності малолітнього ОСОБА_6 позивачка та доньки негативно висловлюються про відповідача, не забезпечують доброзичливого спілкування дитини з батьком, впливають на його думку про батька та подавляють його волю. ОСОБА_6 є малолітнім, тому нездатний аналізувати події і піддається впливу матері та сестер. Також доньки категорично відмовились спробувати налагодити контакти з батьком. Судом встановлено небайдуже ставлення ОСОБА_2 до сина та бажання бути разом із ним, приймати участь у його вихованні та утриманні. Розірвання взаємовідносин батька з сином негативно вплине на подальші їхні взаємостосунки.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 та неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 5000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття, суд виходить з наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості ( договору) між батьками про сплату аліментів.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника податків; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошові коштів; доведенні стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", таку правову позицію висловив Верховний суд України у справі №6-113 цс13 від 06.11.2013 року.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення аліментів у розмірі 5 000,00 грн., щомісячно на кожну дитину - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , позивач виходила виключно з власної оцінки майнового стану відповідача та наявності у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти у вищевказаному розмірі. Вказувала, що вона працює на посаді кондитера у ФОП ОСОБА_7 , самостійно утримує дітей, витрачає кошти на харчування, ліки, вітаміни, одяг, взуття, шкільне приладдя, товари для розвитку дитини, лікування, обстеження, проїзд, розвиваючі секції, гуртки, на різноманітні екскурсії, театри, кінотеатри, зоопарки, тощо, однак її заробітної плати не вистачає на повне матеріальне забезпечення дітей. Відповідач відмовляється надавати грошові кошти на утримання дітей, приховує свій дійсний заробіток, не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання їх спільних дітей. Позивачу невідомо, чи отримує відповідач регулярний офіційний дохід у вигляді заробітної плати за трудовим договором чи отримує прибуток від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб`єкта господарювання (юридичної особи чи фізичної особи-підприємця), що не дає можливості визначити розмір частки від його заробітку, який можливо офіційно підтвердити. З огляду на мінливість та нерегулярність доходу Відповідача, беручи до уваги забезпечення стабільності утримання дітей, Позивач вважала за можливе та необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі та просила стягнути з Відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі - 5000,00 грн. та на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі - 5000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття.

При цьому, всупереч обов`язку доказування позивач не надала суду доказів того, що діти потребують матеріального утримання від батька саме у розмірі по 5 000,00 грн на місяць, при тому, що цей розмір на час звернення її до суду у два рази перевищував мінімальний прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років (2 510,00 грн.). Не надано також доказів того, що відповідач має нерегулярний офіційний дохід чи частину доходу отримує неофіційно.

На підтвердження своїх витрат на утримання дітей позивач за первісним позовом ОСОБА_3 подала в якості доказів касові чеки, з яких вбачається, що останньою за період з 25.06.2021 по 27.09.2021 року витрачались кошти на ліки, одяг, продукти харчування, спортивні товари - футбольний м`яч. (а.с.90-112 т.1).

Доводи первісної позовної заяви в цій частині обмежуються лише загальними фразами про те, що ця сума є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини, без деталізація нагальних потреб дітей та наведення хоча б приблизного розрахунку їх вартості.

Позивачкою за первісним позовом не доведено належними, допустимими та достатніми доказами здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання двох дітей в розмірі 10 000,00 гривень щомісячно, чим не виконано вимоги ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Висуваючи заперечення проти первісного позову відповідач у відзиві на позов та в своїх поясненнях в судовому засіданні зазначив, що сторони разом з дітьми проживають та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_6 , яка належить йому на праві власності, відповідач з 01.11.2002 року та по теперішній час працює в ТОВ «Новий друк» на посаді старшого друкаря, має постійний дохід, який за період з 01.01.2021 по 30.11.2021 р. склав 102186,34 грн., з яких до виплат отримав 82 260,00 грн., а в середньому за місяць він отримав дохід в розмірі 7 478, 18 грн. Зазначав, що фактично діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6 фактично проживають разом із ним та знаходяться на його матеріальному забезпеченні, він як батько дітей повністю приділяє увагу розвитку дітей та сприяє їх гармонійному зростанню, оплачує житлово-комунальні послуги, вказує на відсутність доказів про його витрати, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

На підтвердження свого матеріального стану, відповідач ОСОБА_2 долучив копії Довідки про доходи, виданої ТОВ «Новий друк» від 29.12.2021 року про те, що він працює в ТОВ «Новий друк з 01.11.2002 року, на даний момент займає посаду Старший друкар. Його дохід за період з 01.01.2021 р. по 30.11.2021 р. склав 102 186,34 грн. (а.с.197 т.1)

Згідно довідки від 03.06.2022 року, дохід ОСОБА_2 за період з 01.01.2022 р. по 30.05.2021 р. склав 24 635,90 грн. (а.с.66 т.2)

Щодо фактичного утримання неповнолітніх дітей, придбання продуктів харчування, оплати за житлово-комунальні послуги відповідачем ОСОБА_2 надано Виписки про рух коштів по його банківський картці від 04.01.2022 р. за період: 01.06.2021-31.12.2021. З наданих Виписок також вбачається перерахування ним коштів на картковий рахунок доньки ОСОБА_4 , яка в графі «Деталі операції» зазначена під ім`ям « ОСОБА_4 » (а.с.198-212 т.1)

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 наголошував на тому, що під час перебування з позивачкою в офіційному шлюбі, який рішенням суду було розірвано 16 липня 2021 року, відповідач забезпечував позивачку та трьох їхніх спільних дітей всім необхідним для їх нормального існування, оплачував навчання своєї старшої повнолітньої доньки ОСОБА_2 , зокрема оплатив 67 430,00 грн. вартості її навчання у вищому навчальному закладі, загальна вартість якого складала 100 000,00 грн. У свою чергу, позивачка ОСОБА_3 ніде не працювала, та будучі чудовою, відповідальною мамою, витрачала зароблені ним кошти на потреби сім`ї, готувала їжу, займалась вихованням дітей. Звертав увагу на те, що надані ОСОБА_3 касові чеки, як на підтвердження понесених нею витрат на утримання дітей, стосуються того періоду часу, коли вона ще не була ніде офіційно працевлаштована, власного доходу отримувати не могла.

При ухваленні рішенні щодо стягнення з нього аліментів просив врахувати, що він працює на посаді Старшого друкаря у ТОВ «Новий друк», розмір середньомісячної заробітної плати складає за 2021 рік 8 515,52 гривень, інших доходів не має. Вважає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів в розмірі, який заявлено та який перевищує рекомендований розмір аліментів встановлений Законом України «Про Державний бюджет України».

Відповідно до Акту обстеження умов проживання № 121 від 15.09.2021 року, складеного за відсутності батька ОСОБА_2 , сім`я, яка складається: мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_8 , донька - ОСОБА_4 , донька ОСОБА_2 , син - ОСОБА_6 , проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , квартира складається з 4-х кімнат; умови проживання добрі; в квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова технічка. Для виховання та розвитку дитини ОСОБА_6 створено такі умови: дитина має окрему кімнату (ліжко-диван, комод для одягу, книжки, особисті речі). Зі слів матері, з дітьми підтримують дружні стосунки, а з колишнім чоловіком виникають конфлікти. Мати бажає, щоб малолітній ОСОБА_6 проживав з нею. (а.с.43 т.1)

Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї № 598 від 03.09.2021 року, складеного за відсутності батька ОСОБА_2 , зі слів матері з`ясовано, що основні доходи сім`ї, які складаються з заробітної плати матері, незадовільні. за результатами оцінювання потреб сім`ї з`ясовано наявність складних життєвих обставин через домашнє насильство, що негативно впливає на стан дітей; потреби дітей задовольняються частково; у разі відсутності комплексного втручання може виникнути загроза здоров`ю та розвитку дітей. Відомості щодо стану батьків, їхньої здатності долати СЖО, забезпечувати потреби дітей зазначено: батько - невідомо. Мати здатна частково задовольняти потреби дітей, батьківський потенціал належний, але потребує психологічної підтримки. Фактори сім`ї та середовища не сприяють розв`язанню проблеми, стосунки в родині переважно конфліктні. Сім`я потребує соціального супроводу, консультування та інформування. (а.с.53-57 т.1)

Суд обмежений розміром заробітку (доходу) платника аліментів, оскільки витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати, судом не встановлено.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, та положення ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», де встановлено з 01 липня 2021 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: - 2 510,00 гривень, на одну особу в розрахунку на місяць, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка є особою працездатного віку, так і матеріальне становище відповідача, який є особою працездатного віку, обоє батьків проживають з дитиною, при цьому, в силу свого матеріального становища позивач ОСОБА_3 не здатна в повній мірі, без участі відповідача ОСОБА_2 , забезпечувати дітей усім необхідним та достатнім для їх гармонійного розвитку, наявності у відповідача хронічних захворювань, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти, судом не встановлено, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання двох неповнолітніх дітей повинен бути встановлений у твердій грошовій сумі, та беручи до уваги середньомісячний розмір заробітної плати відповідача, який у 2021 році становив 8 515,52 гривень, та щоденну потребу дітей, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання дітей сторін повинен бути встановлений у розмірі 1 500,00 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи насамперед інтереси дітей, їх право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності, виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням подальшого утримання дітей з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дітей сторін та їх гармонійного розвитку.

З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує: стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500 грн. 00 коп. щомісячно; стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно.

Суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову через недоведеність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення зустрічного позову й до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_12 .

З урахуванням положень ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд присуджує відповідачу за первісним позовом до сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, починаючи стягнення з 29 жовтня 2021 року (дня пред`явлення позову до суду) та до досягнення кожною дитиною повноліття.

Слід також зазначити, що сторони не позбавлені можливості в майбутньому звернутись до суду з позовом або про зміну порядку та способу стягнення аліментів, або про зміну їх розміру. Окрім того, в разі понесення позивачем додаткових витрат на дитину, він має право на відшкодування їх матір`ю дитини в порядку і розмірі, визначеному ст. 185 Сімейного кодексу України.

Щодо первісної позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , яка продовжує навчання, які визначено позивачем у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення донькою - двадцяти трьох років, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , зазначене адреса є також зареєстрованим місцем проживання сторін у справі - позивача та відповідача за первісним позовом. (а.с.39 т.1)

На момент звернення позивачки до суду ОСОБА_2 досягла повноліття та є студенткою 4 курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу КНТЕУ, закінчує навчання за навчальними планами здобувача ступеня вищої освіти «бакалавр» в червні 2022 року. Навчається з 01.09.2018 року по 30.06.2022 рік. Ці обставини підтверджуються довідкою Київського національного торговельно-економічному університету №664 від 10.09.2021 року (а.с.67 т.1)

За нормою ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року справа №346/103/17-ц.

Згідно з ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ч. 2 ст. 200 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

На відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько або мати можливість надання такого утримання.

Висуваючи заперечення проти позовних вимог в цій частині, відповідач у відзиві на позов та в своїх поясненнях у судовому засіданні зазначив, що згідно договору про навчання №3512д/6к_2018, укладеному між уповноваженою особою КНТЕУ, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , сторони домовились що ОСОБА_8 є особою, яка здійснює оплату за навчання. Тому відповідач та його померлий батько ОСОБА_12 фактично оплачували навчання ОСОБА_2 у КНТЕУ за спеціальністю «Журналістика», спеціалізація «Реклама і зв`язки з громадськістю» на факультеті торгівлі та маркетингу. Його дохід за місцем роботи в ТОВ «Новий друк» за 2021 рік склав 102 186,34 грн., при цьому на підприємницьку діяльність ТОВ «Новий друк» значно вплинула ситуація в Україні у зв`язку з поширенням короно вірусної інфекції COVID-2019. Вказував про наявність квитанції про оплату за І семестр ІV курсу у ВУЗі з вересня по грудень 2021 року згідно договору про навчання №3512д/6к_2018 у розмірі 12 695 грн., з яких 4300 він перевів на картку ОСОБА_2 для часткової оплати навчання. Враховуючи, що на його утриманні фактично знаходяться неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а також те, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, наказом ТОВ «Новий друк» від 24 березня 2022 року з ним призупинено дію трудового договору до закінчення воєнного стану, що вплинуло на розмір його заробітної плати у 2022 році у бік зменшення (середньомісячний розмір заробітної плати складає - 4 927,18 грн.), то надати оплату за навчання за 2 семестр 4 курсу в КНТЕУ у нього немає матеріальної можливості.

На підтвердження виконання свого обов`язку щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчатися, відповідач ОСОБА_2 долучив копії квитанцій про оплату навчання ОСОБА_2 у Київському національному торговельно-економічному університеті, а саме: 1) копію квитанції від 03.08.2018 р., згідно попереднього договору №2242здб-2018 від 02.08.2018 р. на суму 9 535,00 грн.; 2) копію квитанції від 15.01.2019 р. про оплату за навчання ОСОБА_2 , згідно договору №3512д/6к_2018, за 1 курс навчання 2 етап в сумі 9 535,00 грн.; 3) копію квитанції від 25.12.2019 р. про оплату за навчання ОСОБА_2 , згідно попереднього договору №2242здб-2018 від 02.08.2018 р. в сумі 10 490,00 грн.; 4) копію квитанції від 13.08.2019 р. про оплату за навчання ОСОБА_2 , згідно попереднього договору №2242здб-2018 від 02.08.2018 р. в сумі 10 490,00 грн.; 5) копію квитанції від 14.08.2020 р. про оплату за навчання в сумі 11 540,00 грн.; 6) копію квитанції від 17.01.2021 р. про оплату за навчання ОСОБА_2 , в сумі 11 540,00 грн.; 7) копію квитанції №6АТТ-Н2В5-Р32А-Т749 від 13.08.2021 про переказ особистих коштів на рахунок картки ОСОБА_2 в сумі 4 300,00 грн. для оплати за навчання за 2021 рік (а.с.213-219 т.1)

Таким чином, загальна сума витрат на навчання доньки, яка була сплачена відповідачем ОСОБА_2 , складає 67 430,00 грн., тоді як повна вартість навчання складала 100 000,00 грн.

При цьому позивачка ОСОБА_3 , звертаючись до суду з даним позовом, не надала жодного доказу на підтвердження того, що вона повністю утримує доньку або надає їй будь-яку матеріальну допомогу, як і доказів ненадання матеріальної допомоги відповідачем.

Твердження у судовому засіданні позивачки ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_2 , що частину коштів на навчання надавав батько відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_12 , що не заперечувалось і самим відповідачем, не спростовують доказів того, що така допомога надавалась саме з боку відповідача ОСОБА_2 .

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 пояснила, що останній раз батько оплачував за її навчання за 1-й семестр 4-го курсу, перерахувавши на її картку 4 300,00 грн., після чого оплату за навчання з вересня по грудень 2021 року здійснювала вона та матір, на сьогоднішній день перед університетом заборгованості за навчання немає, навчання закінчила - 30.06.2022 року, однак має борг перед друзями в розмірі 23 000,00 грн., який будь-якими належними та допустимими доказами не підтвердити не може.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Суд також відмовляє у задоволенні зустрічного позову через недоведеність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , яка продовжує навчатися.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову - визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу майна подружжя визнання за позивачем та відповідачем права власності на 1/2 частину квартири. З цих же підстав суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 32 Конституції України, статтями 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, статтями 7, 19, 150, 141, 155, 157, 160, 161, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 273, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та сина, стягнення аліментів на утримання повнолітньої донька, яка продовжує навчання, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 29 жовтня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) 00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки та малолітнього сина, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, - відмовити.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я: