ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29 листопада 2019 року о 18 год. 41 хв. в районі 424 км а/д Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Ravon R2», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед зміною напряму руху не переконалася в безпечності маневру, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , після чого дані транспортні засоби продовжили некерований рух, що призвело до виїзду за межі проїзної частини, автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року у справі № 175/1912/20 (провадження № 3/175/906/20) ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта від 06 серпня 2020 року вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу внаслідок ДТП, становить 36 865,46 грн. Вартість експертного дослідження складає 1 500,00 грн., а також 25,00 грн. комісія банку. Після ДТП транспортний засіб марки «Hyundai ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходився на штрафмайданчику та задля його повернення позивачем було сплачено 3 292,60 грн., що складає 3 260,00 грн. за зберігання транспортного засобу та 32,60 грн. комісія банку.

Ураховуючи викладене, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача на його користь 42 523,86 грн., з яких: 36 865,46 грн. розмір матеріальної шкоди; 1 525,00 грн. розмір оплати за автотоварознавче дослідження автомобіля; 3 292,60 грн. оплата послуг за зберігання транспортного засобу; 840,80 грн. судовий збір.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 42 523,86 грн., з яких: 36 865,46 грн. розмір матеріальної шкоди; 1 525,00 грн. розмір оплати за автотоварознавче дослідження автомобіля; 3 292,60 грн. оплата послуг за зберігання транспортного засобу; 840,80 грн. судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявляє вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги відповідач посилається на те, що справу розглянуто судом за її відсутності, без належного її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Також зазначає, що за положеннями Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у деяких випадках відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, несе МТСБУ, а тому вимога позивача про стягнення з винної у ДТП особи матеріальної шкоди є передчасною, оскільки покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах визначеного порядку відшкодування з МТСБУ на ОСОБА_1 , яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, суперечить положенням вказаного Закону.

Позивач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 обґрунтована, зокрема тим, що справу розглянуто судом за її відсутності, без належного її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Зазначає, що вона не отримувала від суду судових повісток про виклик та не знала про сам факт ухвалення оскаржуваного заочного рішення.

Згідно з частиною другою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з частиною восьмою цієї статті днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 17 листопада 2020 року (а.с.28).

В подальшому справа неодноразово призначалася до судового розгляду.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 січня 2022 року (а.с.54).

Згідно отриманих на запит суду відомостей адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27).

За вказаною адресою судом першою інстанції здійснювалися виклики відповідача в судове засідання, проте поштові відправлення неодноразово повертались не врученими з відміткою на конверті за закінченням терміну зберігання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) зроблено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».

Встановлено, що повістка про призначення справи до розгляду на 21 січня 2022 року направлену на адресу ОСОБА_1 , повернулась до суду першої інстанції з позначкою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про відсутність доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Ураховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 без обов`язкового належного повідомлення її про дату, час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2022 року на підставі пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Як убачається з матеріалів цієї справи та установлено судом апеляційної інстанції, що 29 листопада 2019 року о 18 год. 41 хв. в районі 424 км а/д Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Ravon R2», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед зміною напряму руху не переконалася в безпечності маневру, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , після чого дані транспортні засоби продовжили некерований рух, що призвело до виїзду за межі проїзної частини, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року у справі № 175/1912/20 (провадження № 3/175/906/20) ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно звіту № 437 про оцінку транспортного засобу марки «Hyundai ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 06 серпня 2020 року спеціалістом-автоговарознавцем ОСОБА_3 , розмір матеріальної шкоди нанесений власнику даного транспортного засобу станом на 23 липня 2020 року складає 36 865,46 грн.

Після ДТП транспортний засіб марки «Hyundai ELANTRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходився на штрафмайданчику та задля його повернення ОСОБА_2 було сплачено 3 292,60 грн. згідно квитанції № 0.0..1.

Вирішуючи по суті заявлені позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту є зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Стаття 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначає, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (статті 5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Статтею 1 зазначеного Закону встановлено, що страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховиками є страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України Про страхування.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Ravon R2», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП застрахована не була.

Відповідно до статті 39 вказаного Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до підпункту а пункту 41.1 статті 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі, тобто виключно в ситуації, коли винуватець ДТП не має полісу, а потерпіла особа такий поліс має, або є особою, застрахованою в силу Закону.

Статтею 22 цього Закону визначено, що МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною першою статті 25 Закону України Про страхування встановлено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За змістом статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому.

Перша з них передбачена статтею 35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Матеріалами справи доведено, що шкода позивачу заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що МТСБУ є суб`єктом, на якого Законом покладено обов`язок здійснення регламентної виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ.

Отже, на підставі Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів, МТСБУ мало сплатити ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 38 365,46 грн., з яких: 36 865,46 грн. підтверджена шкода по майну та 1 500,00 грн. вартість експертного дослідження.

Таким чином, МТСБУ не виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

А тому, ОСОБА_2 у разі відмови МТСБУ у виплаті страхового відшкодування, мав звернутись до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди для ухвалення відповідного рішення.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц встановлено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а відшкодування шкоди повинне здійснюватись шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а у випадках відсутності страхового полісу чи звільнення від обов`язкового страхування до МТСБУ.

Таким чином, звернення за відшкодуванням шкоди безпосередньо до винної особи в обхід страхової компанії (в визначених Законом випадках МТСБУ) є передчасними

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-ц та № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , як до неналежного відповідача, та за відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни апеляційним судом неналежного відповідача належним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог як передчасно заявлених.

При цьому, позивач не позбавлений права у встановленому законом порядку звернутися до суду з таким позовом, визначивши вірного відповідача.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Ураховуючи викладене, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат.

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 261,20 грн.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 261,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30 травня 2023 року.

Судді: