ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» липня 2023 року

м. Харків

справа № 638/16488/21

провадження № 22ц/818/1093/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 , представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 ,

відповідачка за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , представник відповідачки за зустрічним позовом - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 березня 2023 року в складі судді Подус Г.С.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона та її брат ОСОБА_3 прийняли спадщину в рівних частках кожний по , яка складалась з автомобіля SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , сірого кольору, та автомобіля AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 , чорного кольору.

Зазначила, що вказані автомобілі фактично перебувають у відповідача, у зв`язку з чим вона зверталася до відповідача з листом щодо поділу майна, однак поштою його повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Вказала, що з відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області № 21-11 від 21 листопада 2022 року їй стало відомо про те, що відносно автомобіля SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснено перереєстрацію власника на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2021 року на ім`я ОСОБА_6 . Щодо автомобіля AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , також здійснено перереєстрацію власника на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2021 року на ім`я ОСОБА_7 , а у подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 08 квітня 2022 року - на ім`я відповідача ОСОБА_3 .

Вказала, що відповідач самостійно здійснював та здійснює володіння, користування та розпорядження майном, що юридично знаходилося в спільній частковій власності сторін та з урахуванням того, що відбулось розпорядження цим майном без згоди співвласника, вона має право на грошову компенсацію половини вартості цього майна, яка належала їй.

Посилалася на те, що відповідно до експертного висновку №19-ОИ/21 від 15 вересня 2021 року, вартість транспортного засобу SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_5 , станом на 15 вересня 2021 року складає 6800,00 доларів США, що еквівалентно 181 126,16 грн. Згідно експертного висновку №18-ОИ/21 від 15 вересня 2021 року, вартість транспортного засобу AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на 15 вересня 2021 року складає 22 830,00 доларів США, що еквівалентно 608 104,45 грн. Загальна вартість транспортних засобів складає 29 630,00 доларів США, що еквівалентно 1 083 527,62 грн за курсом Нбанку України станом на 12 грудня 2022 року.

Просила припинити право власності на частину, належну ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Балух Н.В. на автомобіль марки та моделі SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , сірого кольору, з дня отримання грошової компенсації її вартості; припинити право власності на частину, належну ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 серпня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Балух Н.В. за реєстровим №1859, на автомобіль: AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 , чорного кольору, з дня отримання грошової компенсації її вартості; в рахунок грошової компенсації вартості майна, що підлягає поділу, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 541 763,81 грн.; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Не визнавши позовні вимоги у лютому 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , він та ОСОБА_1 прийняли спадщину в рівних частках кожний по , яка складалась з автомобіля SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , сірого кольору, та автомобіля AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 , чорного кольору.

Зазначив, що спірні автомобілі перебувають у ОСОБА_1 , яка не дозволяє йому ними користуватися та не визнає його право власності на них.

Вказав, що він неодноразово пропонував ОСОБА_1 поділити спірні автомобілі, а саме сплатити йому половину їх вартості та залишити автомобілі собі, оскільки він не має фінансової можливості сплатити їй компенсацію. Така сума для нього є занадто великою.

Просив припинити право власності на частину, належну ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Балух Н.В. на автомобіль марки та моделі SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, реєстраційний НОМЕР_6 , номер кузова: НОМЕР_7 , сірого кольору; визнати право власності на автомобіль марки та моделі SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер кузова: НОМЕР_8 , сірого кольору, за ОСОБА_1 ; припинити право власності на частину, належну ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Балух Н.В. на автомобіль марки та моделі AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 , чорного кольору; визнати право власності на автомобіль марки та моделі AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , номер кузова: НОМЕР_4 , чорного кольору за ОСОБА_1 ; в рахунок грошової компенсації різниці вартості майна, що підлягає поділу, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму у розмірі 394 615,29 грн; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, припинено право власності на частину, належну ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Балух Н.В. на автомобіль марки та моделі SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , сірого кольору, з дня отримання грошової компенсації її вартості; припинено право власності на частину, належну ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 серпня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Балух Н.В. за реєстровим № 1859, на автомобіль: AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 , чорного кольору, з дня отримання грошової компенсації її вартості; в? рахунок грошової компенсації вартості майна, що підлягає поділу, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 541 763,81 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5483,30 грн; в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 через свого представника до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його зустрічні позовні вимоги в повному обсязі, а у задоволенні первісного позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, не звернув увагу на те, що наявність саме у ОСОБА_1 успадкованих транспортних засобів підтверджується наданими саме нею до суду у якості доказів експертними висновками. Саме вказані підстави стали підставою його звернення до суду з зустрічним позовом про поділ спадкового майна, оскільки позовні вимоги останньої були безпідставними. Зазначив, що суд першої інстанції не досліджував питання, у кого в користуванні на момент відкриття провадження у справі та судового розгляду справи перебували спірні автомобілі. Вказав, що він не вчиняв жодних дій з відчуження спірних автомобілів на користь третіх осіб. Посилався на те, що дійсно у нього у володінні перебуває автомобіль AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , однак він був придбаний ним у власника задовго після смерті батька за відплатним договором купівлі-продажу, оскільки вказаний автомобіль є пам`ятним для нього. При цьому судом першої інстанції не досліджувалось питання, яким саме чином автомобілі вибули з власності та були переоформлені на нових власників. Вважав, що суд помилково дійшов висновків про наявність підстав стягнути саме з нього на користь ОСОБА_1 вартість транспортних засобів лише на підставі того, що наразі один зі спірних автомобілів належить йому, не дослідивши належним чином дійсні обставини справи. Зазначив, що він не має постійного та стабільного доходу, а отже виплата компенсації в розмірі 541 763,81 грн є для нього надмірним тягарем. Вказав, що орієнтовний розмір судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи становить 124 271,99 грн (10 000,00 грн витрати на правничу допомогу адвоката; 108 352,76 грн додаткова винагорода адвоката у відповідності з договором; 5919,23 грн судовий збір за подання апеляційної скарги).

08 червня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що судове рішення є законним, а апеляційна скарга необгрунтованою. При цьому виклав доводи позову та акцентував увагу суду на тому, що ОСОБА_3 , у користування якого знаходилися спірні автомобілі, не бажав здійснювати поділ спадкового майна, тому і виник цей позов. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу вважав, що зазначений представником розмір є завищеним та не підтверджений жодним доказом. Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в разі незадоволення апеляційної скарги 25 000,00 грн витрат на правову допомогу. Разом з відзивом на апеляційну скаргу надав клопотання про долучення доказів відправлення відзиву та додатків до нього відповідачу, що стосувалися стягнення витрат на правничу допомогу, які долучені до матеріалів справи.

В суді апеляційної інстанції кожна із сторін наполягала на своїй правовій позиції. Так, ОСОБА_3 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та вважали, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не вбачається. Щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції вважали, що сума є завищеною і в разі не задоволення апеляційної скарги стягненню підлягає лише 5 000,00 грн витрат.

Представник ОСОБА_1 навпаки вважав, що вимоги апеляційної скарги є надуманими. Відповідач та його представник не довели, що спірні автомобілі не перебували у користуванні відповідача.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки частка автомобіля не може бути виділена в натурі сторонам, адже є неподільною річчю, при його поділу ця частка автомобіля передається ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 отримує від ОСОБА_3 відповідну грошову компенсацію за цю частку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , батько ОСОБА_3 та ОСОБА_1

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 видані свідоцтва про право на спадщину за законом кожному по частці на автомобіль SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , сірого кольору та на автомобіль AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 , чорного кольору (а.с.8-11,88-89).

21 вересня 2021 року ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_3 пропозицію щодо поділу майна, яке знаходиться у спільній частковій власності, яке повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.13,14).

Як вбачається з експертного висновку № 18-ОИ/21 від 15 вересня 2021 року вартість транспортного засобу SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , станом на 15 вересня 2021 року складає 6800,00 доларів США, що еквівалентно 181 126,16 грн (а.с.17-18).

Із експертного висновку № 19-ОИ/21 від 15 вересня 2021 року вбачається, що вартість транспортного засобу AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на 15 вересня 2021 року складає 22 830,00 доларів США, що еквівалентно 608 104,45 грн (а.с.15-16,90).

З інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області № 31/20-1861 від 25 листопада 2022 року вбачається, що 07 вересня 2021 року автомобіль SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу на ОСОБА_6 , новий реєстраційний номер НОМЕР_10 .

04 вересня 2021 року автомобіль AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу на ОСОБА_7 , новий реєстраційний номер НОМЕР_11 .

08 квітня 2022 року автомобіль AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 , перереєстровано на нового власника за договором на ОСОБА_3 , новий реєстраційний номер НОМЕР_12 (а.с.58,67,82).

Як вбачається з договору купівлі-продажу транспортного засобу № 053217 від 01 вересня 2021 року продавець ОСОБА_8 , уповноважений наказом (дорученням) зобов`язався передати у власність покупцеві ОСОБА_6 транспортний засіб SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 . Ціна транспортного засобу складає 49 000,00 грн (а.с.84,129).

За договором купівлі-продажу транспортного засобу № 7613/21/009401 від 01 вересня 2021 року продавець ОСОБА_9 , уповноважений наказом (дорученням) зобов`язався передати у власність покупцеві ОСОБА_7 транспортний засіб AUDI A7, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Ціна транспортного засобу складає 50 000,00 грн (а.с.85зворот-86,130 зворот-131).

За договором купівлі-продажу транспортного засобу № 4641/3 від 08 квітня 2022 року продавець ОСОБА_7 зобов`язався передати у власність покупцеві ОСОБА_3 транспортний засіб AUDI A7, 2012 року випуску, чорного кольору. Ціна транспортного засобу складає 550 000,00 грн (а.с.87 зворот,132 зворот).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Виходячи з положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Статтями 316-319, 321 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на розсуд власника, якщо такі дії не суперечать закону. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні інакше як у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, регулюються статтею 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Виходячи з аналізу зазначеної норми у взаємозв`язку з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що передбачене частиною другою статті 364 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки у майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом.

При цьому, зазначеною нормою передбачено, що обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (частина перша статті 20 ЦК України).

Отже, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 1519/21962/14-ц (провадження № 61-34847св18), від 24 жовтня 2019 року у справі № 608/1888/16-ц (провадження № 61-28067св18).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 видані свідоцтва про право на спадщину за законом кожному по частці на автомобіль SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , сірого кольору та на автомобіль AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_4 , чорного кольору.

Спірні автомобілі є неподільним майном, оскільки виділити в натурі будь-яку з їхніх часток неможливо.

Зі змісту позовів вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 згодні на отримання компенсації за частку у спірних транспортних засобах. При цьому, ОСОБА_1 стверджує, що вони перебувають у ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 навпаки стверджує про їхнє перебування у ОСОБА_1 .

З інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області № 31/20-1861 від 25 листопада 2022 року та договорів купівлі-продажу транспортних засобів вбачається, що 07 вересня 2021 року продавець ОСОБА_8 , уповноважений наказом (дорученням) продав ОСОБА_6 автомобіль SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_5 , новий реєстраційний номер НОМЕР_10 .

04 вересня 2021 року продавець ОСОБА_9 , уповноважений наказом (дорученням) продав ОСОБА_7 автомобіль AUDI A7, 2012 року випуску. Реєстраційний номер НОМЕР_3 перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу на новий реєстраційний номер НОМЕР_11 , новий реєстраційний номер НОМЕР_12 .

08 квітня 2022 року продавець ОСОБА_7 продав ОСОБА_3 автомобіль AUDI A7, 2012 року випуску.

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що успадковані транспортні засоби знаходяться у ОСОБА_1 , що підтверджується наданими саме нею до суду у якості доказів експертними висновками та він не вчиняв жодних дій з відчуження спірних автомобілів на користь третіх осіб, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у експертних висновках № 18-ОИ/21 та № 19-ОИ/21 від 15 вересня 2021 року мова йде про те, що оцінювач-експерт не проводив огляд транспортного засобу. Тому, належних, достовірних та допустимих доказів того, що спірні автомобілі перебували у володінні ОСОБА_1 та саме нею були відчужені спірні транспортні засоби матеріали справи не містять та ОСОБА_3 їх не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції. При цьому, ОСОБА_3 , який на момент їх відчуження був співвласником, не звертався до правоохоронних органів щодо цього, не заявляв вимог щодо визнання договорів купівлі-продажу недійсними з підстав не надання своєї згоди на їх відчуження. А навпаки після відчуження транспортних засобів ОСОБА_3 придбав у власність один із спірних автомобілів, а саме автомобіль AUDI A7, 2012 року випуску.

Із експертного висновку № 18-ОИ/21 від 15 вересня 2021 року вбачається, що вартість транспортного засобу SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , станом на 15 вересня 2021 року складає 6800,00 доларів США, що еквівалентно 181 126,16 грн.

Як вбачається з експертного висновку № 19-ОИ/21 від 15 вересня 2021 року, вартість транспортного засобу AUDI A7, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на 15 вересня 2021 року складає 22 830,00 доларів США, що еквівалентно 608 104,45 грн.

При цьому, у зміненій позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що за курсом Національного банку України станом на 12 грудня 2022 року 1 долар США складає 36,5686 грн.

При стягненні грошової компенсації суд першої інстанції врахував загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників, а також те, що реалізація норми частини другої статті 364 ЦК України не порушує права ОСОБА_3 та не завдасть йому шкоди.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартості частки автомобілів SKODA ROOMSTER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору та AUDI A7, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , чорного кольору в розмірі 541 763,81 грн (6800,00 доларів США +22830,00 доларів США=29 630,00 доларів США, що еквівалентно 1 083 527,62 грн за курсом Національного банку України станом на 12 грудня 2022 року) та про припинення права власності ОСОБА_1 на частки вказаних автомобілів.

Твердження ОСОБА_3 про те, що він не має постійного та стабільного доходу, а отже виплата компенсації в розмірі 541 763,81 грн є для нього надмірним тягарем, колегія суддів відхиляє, оскільки у нього є в наявності вартісне майно. Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 08 квітня 2022 року ОСОБА_3 придбав автомобіль AUDI A7, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , чорного кольору за суму 550 000,00 грн.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи. Судом першої інстанції правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування рішення суду немає.

Посилання заявника у апеляційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 13 червня 2018 року у справі № 610/2035/17-ц, від 21 січня 2019 року у справі № 242/2563/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі 316/2065/15-ц, є необґрунтованими, оскільки з урахуванням установлених у цій справі обставин, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та ухвалене у цій справі судове рішення не суперечить наведеним у цих постановах висновкам.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Що стосується стягнення витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 25 000,00 грн, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Дерев`янченко Я. Ю. за договором № 10-09/21 про надання правових послуг адвоката від 10 вересня 2021 року. В додатку № 3 до цього договору від 08 травня 2023 року зазначено, що підготовка відзиву на апеляційну скаргу та представлення інтересів ОСОБА_1 в Харківському апеляційному суді визначена сторонами у розмірі 25 000,00 грн. У додатку № 4 до договору надано детальний опис робіт та послуг, згідно якого правовий аналіз документів коштує 5 000,00 грн, підготовка відзиву на апеляційну скаргу 15 000,00 грн, участь у розгляді справи 5 000,00 грн, а всього 25 000,00 грн. Також, надані квитанції на зазначену суму та акт приймання-передачі виконаних послуг від 07 червня 2023 року за вказаним договором на цю суму.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснив, що вказана сума визначена за надання правових послуг тільки в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що правова позиція ОСОБА_1 та її представника як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не змінювалася, зважаючи на складність і предмет спору, обсяг наданої правової допомоги, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), а також розумності їх розміру, судова колегія вважає, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року.