Провадження № 22-ц/812/460/23 Головуючий суду першої інстанції Шикеря І.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року м. Миколаїв Справа № 484/3885/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_1 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шикері І.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, повний текст якого складено 14 березня 2023 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2022 року через засоби почтового зв`язку ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник адвокат Загарія О.Д., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи позову обґрунтовував тим, що 29 грудня 2011 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті дружини відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 7,40 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кінецьпільської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 заведена Другою первомайською державною нотаріальною конторою 17 липня 2014 року за № 244/2014.

Спадкоємцями, які прийняли спадщину є ОСОБА_4 , (спадкоємець за заповітом) та ОСОБА_3 (спадкоємець за законом).

Він, як спадкоємець першої черги за законом, 28 липня 2021 року звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Проте, постановою нотаріуса Другої первомайської державної нотаріальної контори від 28 липня 2021 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини.

Причиною несвоєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця є перебування з 03 грудня 2005 року по 13 серпня 2019 року в Державній установі «Райковецька виправна колонія (№78)» у зв`язку з відбуванням покарання, що підтверджується довідкою про звільнення серії ХМЛ № 24427.

В період відбування покарання він отримував амбулаторне та стаціонарне лікування у зв`язку хворобою нирок, де було рекомендоване оперативне лікування та продовження консервативного лікування у закладах МОЗ України по кінцю строку відбування покарання. Після звільнення з місць позбавлення волі він продовжив лікування.

Відбування спадкоємцем покарання у місцях позбавлення волі є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Вказані обставини позбавили його можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки пов`язані із об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього, як спадкоємця, на вчинення цих дій.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що шестимісячний строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , сплинув 27 листопада 2014 року, позивач, будучи обізнаним про смерть спадкодавця, у визначений законом строк не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Причини, зазначені позивачем щодо пропуску шестимісячного строку для подачі такої заяви, суд визнає не поважними, адже позивач мав можливість вчинити дії щодо прийняття спадщини, шляхом надіслання заяви поштовою кореспонденцією до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору про визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини суд не дослідив причини неприйняття ним спадщини виключно в шестимісячний строк з дня її відкриття. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення додаткового строку, суд досліджує поважність питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

У постанові від 08 травня 2019 року у справі № 357/13630/16-ц Верховний Суд зробив однозначний висновок, що відбування спадкоємцем покарання у місцях позбавлення волі є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Окрім того, у постанові від 05 жовтня 2021 року у справі № 291/1247/19 Верховний суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прийняття спадщини, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 573/2300/20, від 02 червня 2021 року у справі № 155/1584/18, від 13 січня 2021 року у справі № 663/2151/17 від 02 вересня 2020 року у справі № 761/10023/13-ц.

Вказаних правових висновків судом першої інстанції враховано не було, що призвело до порушення ним норм матеріального права та ухвалення незаконного рішення.

Окрім наведеного скаржник зауважує, що після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, які вона заповіла ОСОБА_4 . Будь-яких претензій на вказану земельну ділянку позивач немає, єдине, що він намагається успадкувати це житловий будинок для свого подальшого в ньому проживання, оскільки будь-яке інше житло в ньому відсутнє. Так в самій довідці про звільнення від відбування покарання вказано, що ОСОБА_2 прямує до місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, на цей час не встигнувши оформити спадкових прав на майно після смерті дружини, позивач зареєструвався в соціальному гуртожитку (притулку для бездомних людей) Громадської організації «Народна допомога Україна» в АДРЕСА_3 (відмітка в паспорті), а фактично проживає в своїх знайомих в АДРЕСА_4 .

На день слухання справи, відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно із свідоцтвом про одруження, 29 грудня 2011 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Сокальського районного управління юстиції Львівської області, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований шлюб та зроблено відповідний актовий запис № 263, тобто позивач, ОСОБА_2 , є чоловіком спадкодавця.

10 лютого 2014 року ОСОБА_5 склала заповіт, де на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким належну їй земельну ділянку площею 7.40 га, розташовану на території Кінецьпільської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, заповіла ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Первомайськ, Миколаївської області, ОСОБА_5 померла.

За даними Кінецьпільської сільської ради Первомайського району Миколаївської області ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала АДРЕСА_1 . На час смерті разом з померлою за вказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Згідно з довідкою про звільнення серії ХМЛ № 24423 ОСОБА_2 відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби з 03 грудня 2005 року по 13 серпня 2019 року.

За інформацією філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Хмельницькій області від 01 вересня 2021 року № 233 ОСОБА_2 під час відбування покарання перебував на обліку у лікаря терапевта медичної частини, отримував амбулаторне та стаціонарне лікування. Було рекомендовано оперативне лікування у закладах МО України по кінцю строку відбування покарання.

Відповідно копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9583, ОСОБА_2 , перебував на стаціонарному лікуванні у Коростенській центральній міській лікарні в період з 13 по 24 листопада 2019 року.

Згідно наданої спадкової справи № 244/2014, яка була заведена після смерті ОСОБА_5 , до Другої первомайської державної нотаріальної контори звернулися:

- 17 липня 2014 року з заявами про прийняття спадщини за законом племінниці померлої, а саме доньки рідного брата останньої ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які 21 листопада 2014 року звернулися із заявами про відкликання заяв про прийняття спадщини. Між тим, ОСОБА_3 24 листопада 2014 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини від 21 листопада 2014 року;

- 28 липня 2021 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернувся чоловік померлої ОСОБА_2 (позивач у справі). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 липня 2021 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та інше нерухоме майно, що належало ОСОБА_5 , з підстав пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини;

- 08 жовтня 2021 року через представника із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулася ОСОБА_4 .

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2023 року, відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

За загальними положеннями про спадщину право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається у внаслідок смерті особи або оголошення її померлої, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220 , 1222 , 1270 ЦК України ).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина 1 статті 1269 ЦК України ).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживає зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, відповідно до частини 1 статті 1272 ЦК України, у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину у встановлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини згідно з положеннями частини 3 статті 1272 ЦК України.

За сталою судовою практикою поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкоди для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через надання інформації про смерть спадкодавця, правових підстав для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини немає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача об`єктивних, непереборних і істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті дружини. Суд першої інстанції правильно вказав, що позивачем не було доведено наявність підстави для задоволення його позову.

У період перебування в місцях відбування покарання позивач мав можливість вчинити дії щодо прийняття спадщини, зокрема, шляхом надсилання заяви поштовою кореспонденцією до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/2051/16-ц, від 13 грудня 2018 року №653/289/16ц, від 25 лютого 2021 року у справі № 712/4362/18. Отже, практика суддів касаційної інстанції у цій категорії справ є незмінною.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом при розгляді цієї справи не було враховано правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 08 травня 2019 року у справі № 357/13630/16-ц у зв`язку із тим, що позивачем не було доведено, що перешкоджало йому після звільнення з місць позбавлення волі повернутися за місцем проживання його померлої дружини, як це зазначено у довідці про звільнення, звернутися до нотаріуса особисто або через засоби поштового зв`язку, не надано доказів того, що позивач вчиняв будь-які дії, спрямовані на отримання спадщини, яка залишилася після смерті його дружини, а тому фактичні матеріали у справі, на яку посилається представник заявника, та фактичні обставини у справі, яка переглядається, не тотожні.

Необґрунтованим є посилання апеляційної скарги на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 573/2300/20 (причиною пропуску строку зазначена тривала хвороба), від 02 червня 2021 року у справі № 155/1584/18 (позивач просив визначити додатковий строк у порядку спадкової трансмісії після смерті батька), від 13 січня 2021 року у справі № 663/2151/17 (причина пропуску строку зазначена тривала хвороба), від 02 вересня 2020 року у справі № 761/10023/13-ц (причина пропуску строку пов`язана з існуванням іншого заповіту, вчиненого спадкодавцем після заповіту на ім`я позивача), оскільки перелік підстав для визначення додаткового строку на прийняття спадщини не є вичерпним і у кожному випадку вони досліджуються судом та їх поважність визначається, виходячи з обставин справи, які у цих справах та у справі, яка переглядається, є різними.

Отже, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення спадкоємцю ОСОБА_2 додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2023 року залишити без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 23 травня 2023 року.