ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5165/23
провадження № 2/753/3935/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Котвицького В.Л.

за участі секретаря судового засідання: Яценка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.08.2008 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 152 500,00 грн. та зобов`язався повернути наданий кредит у повному об`ємі не пізніше 29.08.2011, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 20,9% річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №226477 від 29.08.2008, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору №0 від 09.08.2008.

Зважаючи на невиконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №0 від 09.08.2008, ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до Каховського міськрайонного суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_2 (позичальника) та ОСОБА_1 (поручителя) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Каховським міськрайонним судом Херсонської області 12.06.2014 прийнято заочне рішення у справі № 658/1546/14-ц (провадження № 2/658/586/2014), відповідно до якого стягнуто солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг та проценти за користування кредитом за кредитним договором № 00 від 29.08.2008 в розмірі 355 507,37 грн., а також судовий збір в сумі 3654,00 грн.

3метою примусового виконання рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ПАТ «УкрСиббанк» видано виконавчі листи, які останнім направлено для примусового виконання до Каховського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області.

Заборгованість ОСОБА_1 , як солідарного боржника за заочним судовим рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12.06.2014 за виконавчими провадженнями становила загальну суму 40 121,70 грн., яка ним була пагашена та виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 є закінченими.

ОСОБА_1 30.01.2023 направив ОСОБА_2 вимогу за № 30-01/2023 про сплату боргу (у порядку регресу), в якій, у тому числі, зазначив про те, що ОСОБА_1 частково виконано зобов`язання, які виникли внаслідок невиконання ОСОБА_2 кредитного договору від 09.08.2008 за № 0, наслідком чого є прийняття Каховським міськрайонним судом Херсонської області рішення від 12.06.2014 про стягнення грошових коштів за кредитним договором, у тому числі стягнення судового збору, а також виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, що є наслідком примусового виконання судового рішення, відповідно, на підставі ст. 544 ЦК України до ОСОБА_1 перейшло (набуто) право регресної вимоги до ОСОБА_2 у розмірі сплачених грошових коштів, а саме - 40 121,70 грн.

Проте відповідач вказану вимогу позивача не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів у сумі 40 574,03 грн., яка складається з: заборгованості у сумі 40 121,70 грн., 3% річних у сумі 171,48 грн., інфляційні втрати у сумі 280,85 грн.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м.Києва від 10.04.2023 відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

До суду 17.04.2023 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 41 315,27 грн., яка складається з: заборгованості у сумі 40 121,70 грн., 3% річних у сумі 306,68 грн., інфляційні втрати у сумі 886,89 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, від його представника до суду надійшла заява з проханням проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, крім того, представник просила суд про задоволення вимог позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, а також заперечила проти ухвалення судом заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов до суду не подав.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 09.08.2008 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 152 500,00 грн. та зобов`язався повернути наданий кредит у повному об`ємі не пізніше 29.08.2011, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 20,9% річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №226477 від 29.08.2008, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору №0 від 09.08.2008.

Зважаючи на невиконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №0 від 09.08.2008, ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до Каховського міськрайонного суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_2 (позичальника) та ОСОБА_1 (поручителя) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Каховським міськрайонним судом Херсонської області 12.06.2014 прийнято заочне рішення у справі № 658/1546/14-ц (провадження № 2/658/586/2014), відповідно до якого стягнуто солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг та проценти за користування кредитом за кредитним договором № 00 від 29.08.2008 в розмірі 355 507,37 грн., а також судовий збір в сумі 3654,00 грн.

З метою примусового виконання рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ПАТ «УкрСиббанк» видано виконавчі листи, які останнім направлено для примусового виконання до Каховського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області.

Заборгованість ОСОБА_1 , як солідарного боржника за заочним судовим рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12.06.2014 за виконавчими провадженнями становила загальну суму 40 121,70 грн., яка ним була пагашена та виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 є закінченими.

ОСОБА_1 30.01.2023 направив ОСОБА_2 вимогу за № 30-01/2023 про сплату боргу (у порядку регресу), в якій, у тому числі, зазначив про те, що ОСОБА_1 частково виконано зобов`язання, які виникли внаслідок невиконання ОСОБА_2 кредитного договору від 09.08.2008 за № 0, наслідком чого є прийняття Каховським міськрайонним судом Херсонської області рішення від 12.06.2014 про стягнення грошових коштів за кредитним договором, у тому числі стягнення судового збору, а також виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, що є наслідком примусового виконання судового рішення, відповідно, на підставі ст. 544 ЦК України до ОСОБА_1 перейшло (набуто) право регресної вимоги до ОСОБА_2 у розмірі сплачених грошових коштів, а саме - 40 121,70 грн.

Проте відповідач вказану вимогу позивача не виконав, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 41 315,27 грн., яка складається з: заборгованості у сумі 40 121,70 грн., 3% річних у сумі 306,68 грн., інфляційні втрати у сумі 886,89 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може, у тому числі, забезпечуватися порукою.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. 2 ст. 543 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

У відповідності до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та II книги 5 Цивільного кодексу України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України.

Як вбачається із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1049 ЦК України встановила, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Отже, відповідачем порушено зобов`язання за кредитним договором від 09.08.2008, що підтверджується рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12.06.2014, яке набрало законної сили.

Таким чином, відповідач та позивач на підставі кредитного договору від 09.08.2008 за №0 та договору поруки від 29.08.2008 за № 226477, а також рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 12.06.2014 були солідарними боржниками перед ПАТ «УкрСиббанк», а у подальшому його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до повного погашення заборгованості та витрат виконавчого провадження.

Відтак, оскільки позивач частково виконав зобов`язання, які виникли внаслідок невиконання відповідачем кредитного договору від 09.08.2008 за № 0, наслідком чого є прийняття судового рішення про стягнення грошових коштів за кредитним договором, у тому числі стягнення судового збору, а також виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, що є наслідком примусового виконання судового рішення, відповідно, на підставі ст. 544 ЦК України до позивача перейшло (набуто) право регресної вимоги до відповідача у розмірі сплачених грошових коштів, а саме, - в сумі 40 121,70 грн., тобто, в силу прямої вказівки закону відбувся перехід до позивача (поручителя) право регресної вимоги до відповідача (боржника за кредитним договором), а відтак, будь-яких інших дій для переходу такого права позивачу вчиняти не потрібно.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи із наведеної норми ст. 530 ЦК України, слід відзначити, що строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем є таким, що настав, виходячи із пред`явленої позивачем вимоги про сплату боргу від 30.01.2023.

Стаття 625 ЦК України встановила, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо грошове зобов`язання боржника виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних.

Таким чином, правомірною є і вимога позивача про стягнення з відповідача, за період з 07.02.2023 по 10.05.2023, 3% річних у сумі 306,68 грн. та інфляційних втрат у сумі 886,89 грн.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі вказаного та керуючись положеннями Цивільного Кодексу України, проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про можливість їх задоволення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Статтею 30 ч. 3 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді позивач надав копію договору про надання правничої допомоги № 21-02/22 від 21.02.2022 та ордер про надання правничої допомоги у Дарницькому районному суді м.Києва.

Відповідно до акта прийому-передачі робіт (наданих послуг) від 29.03.2023 АО "Юс Еквітас" надано, а замовник ( ОСОБА_1 ) прийняв надану правову (правничу) допомогу. Перелік виконаних робіт зазначено у вказаному акті.

Також, відповідно до вказаного акту, сума до сплати витрат на правову допомогу становить 20 000,00 грн.

Суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, враховуючи характер виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,76, 81,133, 280 ЦПК України , ст. ст. 625,1049,1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти у сумі 41 315,27 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Л. Котвицький