ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м.Суми

Справа №587/169/23

Номер провадження 22-ц/816/775/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кордюка Віталія Петровича

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 березня 2023 року, у складі судді Степаненка О.А., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

22 січня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Гриценка Б.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання, як непрацездатної матері, яка потребує матеріальної допомоги. Свої вимоги мотивувала тим, що є пенсіонеркою, інвалідом 3 групи, має ряд захворювань, отримує пенсію у розмірі 3074,16 грн, якої не вистачає для задоволення основних життєвих потреб та лікування, перебуває у скрутному матеріальному становищі і потребує матеріальної допомоги, яку зобов`язана і має можливість надавати її дочка ОСОБА_2 .

Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як непрацездатної матері, яка потребує матеріальної допомоги, в розмірі 3000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для непрацездатної особи, починаючи стягнення з 01 січня 2022 року.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 24 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1500 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 18 січня 2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за їх необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Кордюк В.П., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати.

При цьому зазначає, що розмір пенсії позивача - 3074,16 грн перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік», - 2093 грн. Крім того вона отримує дохід від здачі в оренду двох земельних ділянок кадастровий № :02:001:0221 та кадастровий № :02:001:0121 на підставі договорів від 07 листопада 2018 року та від 01 червня 2021 року, укладених з ТОВ САП «Родючість». На підтвердження доводів про відчуження цих земельних ділянок на користь сина ОСОБА_3 за договором дарування, доказів суду не надано. Також має у власності квартиру у м. Суми та житловий будинок в АДРЕСА_1 , що не позбавляє її можливості отримувати дохід від здачі житла в оренду.

Доводить, що відповідач не працевлаштована, допомогу по безробіттю не отримує, не має доходів та нерухомого майна у власності, стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері буде порушувати її право на належний рівень свого забезпечення та малолітнього сина, який перебуває на її утриманні.

Судом не враховано право позивача на утримання від сина, з яким вона спільно проживає в будинку, який після смерті батька був повністю оформлений на нього, він є військовослужбовцем, отримує значний дохід, надає матеріальну допомогу матері, здійснює за нею догляд, що виключає потребу позивача в отриманні утримання з боку дочки.

Вказує, що ОСОБА_1 не надано доказів понесення витрат на лікування та, що розмір таких витрат перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Гриценко Б.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, що на час розгляду справи житловий будинок в АДРЕСА_1 не перебуває у власності позивача, цей будинок належить її сину ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, тому майно на яке посилається позивач їй не належить, отримувати дохід від здачі його в оренду вона не може. У належній позивачу квартирі на безоплатній основі проживає її онук, син відповідачки.

Вказує, що право непрацездатних батьків на утримання не залежить від майнового стану повнолітніх дітей, звільнення від такого обов`язку можливе лише за встановлення обставин ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків. Факт відсутності у ОСОБА_2 доходу та наявність на утриманні малолітнього сина враховано судом при визначенні розміру аліментів на непрацездатну матір. Син позивача ОСОБА_4 , крім надання матеріальної допомоги матері, має на утриманні малолітнього сина, мати якого позбавлена батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонеркою за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_1 від 10 липня 2007 року (а.с. 2, 6).

Розмір пенсії ОСОБА_1 становить 3042 грн (а.с. 7).

Згідно довідкою МСЕК від 25 листопада 2013 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням, безтерміново, рекомендовано нагляд і лікування у онколога, ендокринолога (а.с. 5).

За даними Актового запису про народження № 402 від 13 лютого 1980 року ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9-10).

ОСОБА_2 має малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 31).

Відповідач ОСОБА_2 не працевлаштована, з 21 серпня 2022 року їй припинено виплату допомоги по безробіттю (а.с. 30).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві власності належить (а.с. 26-28):

- двокімнатна квартина АДРЕСА_2 ,

- будинок по АДРЕСА_1 ;

- земельні ділянки кадастровий № :02:001:0221, площею 2,9149 га, та кадастровий № :02:001:0121, площею 2,9148 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які на підставі договорів від 07 листопада 2018 року, від 25 січня 2016 року перебувають в оренді ТОВ «Родючість».

Також позивач ОСОБА_1 має ще сина ОСОБА_4 (а.с. 38, 39), який був допитаний судом у якості свідка та пояснив, що мати проживає разом з ним, має слабкий стан здоров`я, перенесла загалом 7 операцій, в тому числі щодо онкологічного захворювання з значними ускладненнями. Гроші відповідач на лікування матері не надавала, не дивлячись на прохання матері. Він є військовослужбовцем, учасником бойових дій, теж має проблеми зі здоров`ям після 4 контузій і також потребує лікування. Щодо належній матері квартири свідок пояснив, що квартира була придбана фактично за його кошти, які він отримував як військовослужбовець, таких власних коштів у матері не було. На даний час, на відміну від своєї сестри ОСОБА_2 , він надає матері матеріальну допомогу та здійснює за нею догляд, крім того, що сам він є батьком-одинаком, на його утриманні знаходиться 10-річний син, мати якого позбавлена батьківських прав і її місце знаходження невідомо.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 у віці 65 роки є непрацездатною особою, отримує пенсію у розмірі 3072 грн, за станом здоров`я потребує постійного лікування та матеріальної допомоги на своє утримання з боку повнолітньої дочки ОСОБА_2 , яка в силу ст. 202 СК України зобов`язана та, являючись працездатною, може утримувати непрацездатну матір шляхом щомісячної сплати аліментів. Врахувавши такі істотні обставини, як відсутність у відповідача доходів, перебування на її утриманні малолітнього сина, отримання позивачкою постійної матеріальної допомоги від сина з яким вона спільно проживає, визначив до стягнення аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 18 січня 2023 року.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитись не можна.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч.8 ст. 7 СК України).

Згідно з ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Статтею 205 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст. 204 СК України.

Згідно з ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет нa 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01 січня 2023 року - 2093 грн.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 потреби у матеріальній допомозі з боку дочки ОСОБА_2 .

Так, ОСОБА_1 має самостійний дохід у вигляді пенсії в розмірі 3072,16 грн, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом на 2023 рік для осіб, які втратили працездатність (2093 грн).

Крім того, позивач має у власності дві земельні ділянки: кадастровий № :02:001:0221 та кадастровий № :02:001:0121, які перебувають в оренді ТОВ САП «Родючість» з відповідною виплатою орендної плати власнику.

Доводи позивача про виплату їй орендної плати наперед для лікування та відсутність доходів від здачі землі в оренду з 2022 року не свідчать про неотримання нею доходу від оренди землі, а вказують про наявність у її розпорядженні грошових коштів, крім пенсії.

Про задовільний майновий стан позивача та її фінансові можливості свідчить і придбання ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 17 серпня 2022 року квартири АДРЕСА_2 , яка в подальшому відчужена нею за договором дарування від 20 березня 2023 року на користь сина ОСОБА_4 (а.с. 26, 34).

Доводи ОСОБА_4 про придбання зазначеної квартири матір`ю не за її особисті кошти, а за його кошти, які пересилав їй під час перебування в АТО, не підтверджено будь-якими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЦПК України обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пояснення особи та покази свідка не є доказом передачі грошових коштів.

Також у власності позивача перебуває житловий будинок по АДРЕСА_1 , що використовується нею для проживання разом з сином ОСОБА_4 , який не заперечує надання матері матеріальної допомоги.

Із викладеного вбачається, що матеріальне становище ОСОБА_1 є цілком достатнім для забезпечення основних потреб, і матеріальної допомоги від повнолітньої дочки вона не потребує.

Доказів понесення витрат на лікування, які перевищують дохід позивача, що ставило б її у скрутне матеріальне становище суду не надано, а сам факт встановлення групи інвалідності, проходження періодичного медичного обстеження чи лікування не свідчить про витрати на лікування.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що участь повнолітніх дітей у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, є окремим обов`язком повнолітніх дітей, встановленим ст. 203 СК України, і не пов`язана з обов`язком повнолітніх дітей утримувати батьків, встановленим ст. 202 СК України. Для стягнення додаткових витрат на батьків з повнолітніх дочки, сина необхідно довести і підтвердити доказами наявність вже проведених витрат, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведені обставини, що мають істотне значення для справи, апеляційний суд дійшов висновку, що за недоведення потреби позивача у матеріальній допомозі, у її повнолітньої дочки - ОСОБА_2 не виникає зобов`язання з утримання матері ОСОБА_1 .

За таких обставин, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання, як непрацездатної матері, яка потребує матеріальної допомоги.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, при задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за її подання підлягає компенсації відповідачу за рахунок держави у розмірі 1610 грн 40 коп.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кордюка Віталія Петровича задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 березня 2023 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання, як непрацездатної матері, відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1610 гривень 10 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина