Провадження № 2/317/192/2023
Справа № 317/2486/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Нікітіна В.В.

за участі секретаря судового засідання Вакуленко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтований наступним.

30 січня 2021 року між сторонами у справі було укладено договір позики № 3150121-03 за яким відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 154208,00 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» становить 5722 доларів США на умовах, визначених договором. 30 липня 2021 року сторонами підписана додаткова угода до вказаного договору, якою кінцевий термін повернення боргу встановлений до 15 січня 2022 року.

Однак, відповідач ОСОБА_2 у вказаний строк борг позивачу не повернув, що стало підставою для подання даного позову, в якому позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача основний борг в розмірі 231 454,90 грн. та неустойку в сумі 90267,06 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу та судового збору.

Ухвалою від 28 жовтня 2022 року відкрите загальне позовне провадження у даній справі.

Розпорядженням керівника апарату Запорізького районного суду Запорізької області № 28-к-2023 від 18.01.2023 на підставі заяви представника позивача проведено повторний автоматичний розподіл даної справи, що пов`язаний з тривалою тимчасовою непрацездатністю головуючого судді.

19 квітня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив проти задоволення позову. Доводи відзиву фактично зводяться до прохання зменшити розмір неустойки, оскільки, на думку відповідача, вона значно перевищує розмір збитків, та до заперечення проти розміру витрат на правову допомогу, які, на думку представника, є не доведеними та документально не підтвердженими.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені в заявах по суті спору.

Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши подані докази, дійшов наступних висновків.

Позивачем до матеріалів справи додано копію договору позики № 3150121-03 від 15 січня 2021 року (далі за текстом Договір), яким позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 156 166 гривень 00 копійок, що є еквівалентом 5 528 доларів США за курсом продажу, встановленим в АТ КБ «Приватбанк».

Пунктом 1 Договору встановлено кінцевий строк повернення позики до 15 липня 2021 року. При цьому позика має бути повернута в гривнях і бути еквівалентом 5 528 доларів США за курсом продажу АТ КБ «Приватбанк», який встановлений банком на дату повернення позики.

Також сторонами встановлений графік повернення позики та зазначено про можливість дострокового виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Крім того, 30 липня 2021 року сторонами укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої сума грошових коштів, надана в позику ОСОБА_1 ОСОБА_2 , змінена на 154 208 гривень 00 копійок, що еквівалентна 5 722 доларів США за курсом продажу, встановленим в АТ КБ «Приватбанк», а кінцевий строк повернення позики змінений і встановлений до 15 січня 2022 року. В цій же угоді сторонами визначений щомісячний графік погашення заборгованості. Також судом досліджена розписка ОСОБА_2 , яку він надав ОСОБА_1 в день підписання додаткової угоди за фактом отримання грошей.

Оцінюючи доводи сторін в контексті досліджених доказів, суд враховує наступне.

Сам факт взяття ОСОБА_2 у ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі, визначеному в позовній заяві, підтверджений дослідженими доказами та відповідачем не спростовується.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Вказане свідчить про повну обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми позики, яка складає 231 454,90 гривень. Вказана сума визначена як гривневий еквівалент 5 722 доларів США за курсом АТ КБ «Приватбанк» станом на 18 жовтня 2022 року, що повністю відповідає умовам договору позики, укладеного сторонами.

Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Окрім суми основного боргу за договором позики, позивачем заявлено до сплати неустойку в розмірі 90 267,06 гривень, яка вирахувана як сума нарахувань за період з 15 січня 2022 року (кінцевий день повернення позики) і до 23 лютого 2022 року. При цьому, позивач розраховував вказану суму, виходячи зі ставки неустойки 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день її прострочення.

Оцінюючи доводи позивача в цій частині, суд констатує, що базою для нарахування неустойки за період з 15.01.22 по 23.02.22 позивачем фактично визначена сума позики, яка заявлена в даному позові до стягнення. В той же час суд зазначає, що ця сума визначена як еквівалент 5 722 доларів США за курсом продажу АТ КБ «Приватбанк» станом на 18.10.22. В той же час, Договором не встановлено, що неустойка має нараховуватись саме на суму, яка підлягає поверненню після конвертації, а не на суму, яку фактично взяв у борг відповідач. Крім того, база для нарахування неустойки не може визначатись на дату, яка наступила після закінчення періоду її нарахування.

Таким чином, неустойка в даних правовідносинах має визначатись з тієї суми позики, яку фактично взяв у борг відповідач, оскільки визначення її еквіваленту в доларах або нарахування її на будь-яку іншу суму позики, ніж фактично отриману в борг ОСОБА_2 , договором між сторонами не передбачено.

Сума, яку фактично взяв у борг відповідач ОСОБА_2 , становить 154 208 гривень 00 копійок, що підтверджено додатковою угодою від 30.07.2021 та розпискою.

1 % від вказаної суми становить 1 542 гривні 08 копійок, а період нарахування 39 днів.

Таким чином, сума неустойки, яка підлягає стягненню в цій справі, становить: 1542,08 грн./день. * 39 днів = 60 141,12 грн.

Доводи відповідача щодо наявності підстав для зменшення судом неустойки відповідно до ст. 551 ЦК України в даній справі судом оцінені, однак підстав для такого зменшення не встановлено.

Крім того, окрім позовних вимог позивачем в даній справі заявлено до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 92 581,96 грн., що згідно до умов договору позивача з його представником адвокатом Козарем М.В., складає 40 % від суми позову.

В цьому контексті суд частково погоджується з доводами представника відповідача щодо наявності підстав для зменшення витрат на правову допомогу (гонорару адвоката), що підлягає стягненню в цій справі, оскільки суд, при визначенні суми таких витрат не пов`язаний договірними правовідносинами, які виникли між стороною, на користь якої ухвалене рішення, та її представником, а заявлена до стягнення сума в розмірі 40 % від суми позову явно не відповідає складності справи та обсягу наданої правової допомоги. За таких обставин суд вважає можливим зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню, до 10 000 гривень. При цьому судом враховано, що винагорода за правову допомогу в цій справі являє собою гонорар адвоката і не містить розрахунку робіт та процесуальних дій, фактично виконаних представником.

Судовий збір суд розподіляє пропорційно до задоволених позовних вимог.

Повний текст рішення суду виготовлений та підписаний 26 червня 2023 року.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 231 454 (двісті тридцять одну тисячу чотириста п`ятдесят чотири) гривні 90 копійок основного боргу за договором позики № 3150121-03 від 15 січня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60 141 (шістдесят тисяч сто сорок одну) гривню 12 копійок неустойки за договором позики № 3150121-03 від 15 січня 2021 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 915 (дві тисячі дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 95 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Нікітін