Справа № 372/2834/23
Провадження 4-с-17/23
ухвала

Іменем України

04 липня 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.

за участю секретаря Бойко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов, зацікавлена особа Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ),

ВСТАНОВИВ:

21.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даною скаргою, у якій просила скасувати арешт та заборону на здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , встановлену постановою відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції, без номера, від 18 січня 2005 року, зареєстроване реєстратором Української міської державної нотаріальної контори, реєстраційні номера обтяження 1617144 та 1617191. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 21.01.2005 року постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження у зв`язку з виконанням ухвали суду в повному обсязі. Відповідно до розписки від 11.11.2016 року ОСОБА_2 отримала кошти в сумі 14744 грн. від ОСОБА_1 , відповідно рішення суду від 14.01.2005 року відповідачем виконано. Проте, будь яких дій стосовно виконання такої постанови не вчинено, та на даний час не може бути вчинено, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням термінів зберігання. Вказане стало підставою для звернення до суду зі скаргою.

В судове засідання скаржниця не з`явилась, подала заяву про вирішення скарги без її участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань, відзиву до суду не направив, причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на строки розгляду скарги передбачені ст. 450 ЦПК України та на належність повідомлення заінтересованих осіб про дату та час розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу за наявними доказами в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 грудня 2004 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області по справі №2-1987-04 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення боргу, було накладено арешт в межах оспорюваної суми (14744 грн.) на все майно. (а.с.21).

18 січня 2005 року, постановою старшого державного виконавця Литовченка С.М. серії АА № 883053 накладено арешт на підставі даної ухвали, зацікавленою особою було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 (а.с.29).

14.01.2005 року Рішенням Обухівського районного суду Київської області було вирішено стягнути з ОСОБА_1 кошти в розмірі 12744 грн.

21.01.2005 року старшим державним виконавцем ВДВС Обухівського РУЮ С.М. Литовченком винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. (а.с.20).

11.11.2016 року відповідно до копію розписки ОСОБА_1 повернула ОСОБА_2 всю суму коштів. (а.с.30).

На підставі отриманої інформації скаржниця ОСОБА_1 звернулась до зацікавленої особи з заявою про зняття арешту та заборон.

Листом № 14072 від 10.04.2023 року Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) зазначив, що задоволення заяви не можливе, так як виконавчі провадження знищене, а тому було роз`яснено право звернення до суду для зняття арешту.

З довідки - інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №329005969 від 13.04.2023 року вбачається, що на все майно ОСОБА_1 накладено арешт реєстр реєстратором Української міської державної нотаріальної контори на підставі постанови державного виконавця б/н від 18.01.2005 року.

Отже, як встановлено судом, арешт на майно не знятий, що порушує права скаржниці володіти, розпоряджатися та користуватися її майном.

Відповідно до ст. 50 ч.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час винесення постанови) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому, згідно ст. 56 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час розгляду справи) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5) у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже згідно з приписами пункту 3.17 Інструкції № 512/5, статті 50 Закону № 606-XIV, державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу проводить всі необхідні дії у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, в тому числі й знімає арешт, накладений на майно боржника.

Закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження. Наслідки завершення виконавчого провадження були визначені у статті 50 Закону № 606-XIV, чинному на час виникнення спірних правовідносин, яка, зокрема, передбачала зняття арешту з майна боржника.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 08.06.2022 р. у справі № 522/8685/13.

У даному випадку, у зв`язку погашенням заборгованості відповідачем за рішенням суду, накладений арешт припинився.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У відповідності до вимог п.18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року N 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року N 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

З огляду на викладені вимоги Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку, що фактичним не зняттям суб`єктом оскарження арешту з майна боржника у виконавчому провадженні порушується право заявника, яке підлягає захисту.

Керуючись ст.ст.2, 4, 18, 76-82, 259, 260, 268, 447, 448 ,450, 451 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов, зацікавлена особа Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), - задовольнити.

Скасувати арешт та заборону на здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , встановлену постановою відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції, без номера, від 18 січня 2005 року, зареєстроване реєстратором: Українська міська державна нотаріальна контора, реєстраційні номера обтяження 1617144 та 1617191.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня її складення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Б. Тиханський