Справа № 174/218/23
п/с № 2/174/97/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Шарапової О.О.,

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання, третя особа - Відділ примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) , -

В С Т А Н О В И В:

16.03.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року з ОСОБА_2 на його користь був стягнутий борг за договором позики у розмірі 1780919,30 грн., з яких 1320000,00 грн. основний борг, 460919,30 грн. інфляційні втрати та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання, станом на 17.11.2014 року.

Вільногірськім міськім відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області (надалі ВДВС), 08.06.2015 року було відкрите виконавче провадження. В цей час виконавче провадження з виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року, про стягнення з відповідача вказаного боргу, знаходиться на виконанні у відділу примусового виконання.

До цього часу вищезазначене рішення суду в повному обсязі не виконано, відповідач станом на 02.03.2023 року, не сплатив йому на виконання рішення суду 1387497,27 грн.

Таким чином відповідач на цей час прострочив виконання грошового зобов`язання у відношенні нього в розмірі 765 054,57 грн. Тому просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати та 3% річних в сумі 765054,57 грн. за період з 01.04.2020 року по 02.03.2023 року.

Ухвалою від 12.04.2023 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказував, що розрахунки позивача протирічать фактичним даним щодо виплати ним заборгованості по договору позики, позовну заяву подано позивачем поза межами строків позовної давності, тобто понад три роки з моменту укладення договору позики між ним та відповідачем та з моменту, виникнення в нього зобовязання перед позивачем. Просив застосувати строк позовної давності, в задоволенні позову відмовити (а.с. 29-30зв.)

26.04.2023 року відповідач подав до суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 47, 48).

22.05.2023 року позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про зменшення позовних вимог в якій вказав, що ураховуючи порушення відповідачем виконання грошового зобовязання та вважаючи за необхідне зменшити розмір своїх позовних вимог з огляду на приписи цивільного законодавства які діють в умовах воєнного стану, просила стягнути з відповідача на його користь заборгованість, що утворилась в період з 01.04.2020 року по 23.02.2022 року у вигляді інфляційних втрат та 3% річних від простроченої основної суми заборгованості (в межах трьохрічного строку позовної давності), які складають: 250 535,82 грн. інфляційні втрати (розрахунок додається до позовної заяви), 79 058,68 грн. З % річних (розрахунок додається до позовної заяви). Таким чином сукупний розмір зазначених нарахувань складає 329 594,47 грн. (а.с. 60-65).

Заява про зменшення позовних вимог прийнята судом.

Ухвалою від 22.05.2023 року клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою від 19.06.2023 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено шляхом постановлення вмотивованої ухвали.

Інших клопотань до суду від сторін не надходило.

Позивач, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов з урахуванням зменшення позовних вимог підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач просив в задоволенні позову відмовити з урахуванням заперечень, які викладені у відзиві на позов.

Представление третьої особи- Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), будучи належним чином повідомленим в судове засідання не зявився, заяв, клопотань не надавав.

Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов з урахуванням зменшення позовних вимог підлягає задоволенню по наступним підставам.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 08.11.2010 року в розмірі 1320000 гривень, а всього в сумі з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, визначених судом за період з 01.02.2011 року по 17.11.2014 року - 1780919,30 грн. (а.с. 7-49).

Відповідно до копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.06.2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто інфляційні втрати та 3 % річних у загальному розмірі 263043,55 грн. за період з 01.03.2017 року по 10.02.2020 року (а.с. 18-20) .

Згідно копії постанови про об`єднання виконавчих проваджень від 24.03.2020 головний державний виконавець об`єднав виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . До складу зведеного виконавчого провадження входять виконавчі провадження №№ 52944903, 61280257, 65596739 (а.с. 14).

Згідно листа Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.03.2023 року за вих. № 02/3818611 станом на 02.03.2023, залишок заборгованості за виконавчими документами суду (зведене виконавче провадження № 61641244): саме перед стягувачем гр. ОСОБА_1 складає 1 387497,27 грн. (а.с. 15).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.03.2017 року задоволено позов про стягнення інфляційних витрат між тими самими сторонами за період з 18.11.2014 року по 01.11.2016 року в сумі 753394,68 грн. та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання по договору позики в сумі 77572, 60 грн. (а.с. 34-35).

Постановою апеляційного суду від 07.04.2021 року рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.06.2020 року залишено без змін (а.с. 39-41зв).

21.11.2016 року відкрито виконавче провадження № 52944903 за виконавчим листом, виданим Вільногірським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в сумі 1780919,30 грн. (а.с. 31).

13.02.2020 року відкрито виконавче провадження № 61280257 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних витрат в сумі 753394,68 грн. та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання по договору позики в сумі 77572, 60 грн. (а.с. 32).

27.05.2021 року відкрито виконавче провадження № 65596739 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних витрат та 3 % річних у загальному розмірі 263043,55 грн. за період з 01.03.2017 року по 10.02.2020 року (а.с. 33).

Позивачем до заяви про зменшення позовних вимог надано нові розрахунки 3 % за користування грошовими коштами та розрахунок інфляційних збитків (а.с. 65-68).

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України у звязку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів.

Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобовязання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобовязання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобовязань.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц висловила правову позицію, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 19.07.2018 року у справі № 910/9734/17 - оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

В постанові Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі № 910/9947/15 висловлено наступне «Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на ЗО діб, який неодноразове продовжувався Указами Президента України у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та якій діє і у цей час, що є загальновідомим фактом.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий курєр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (https://www.ukrstat.gov.ua/).

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.05.2013 року з відповідача, ОСОБА_2 на користь позивача у цій справі був стягнутий борг за договором позики у розмірі 1 780 919,30 грн., з яких 1 320 000,00 грн. основний борг, 460 919,30 грн. інфляційні втрати та 3 % річних, за порушення грошового зобов`язання до 17.11.2014 року. До цього часу вищезазначене рішення суду в повному обсязі не виконано, що підтверджується листом від 02.03.2023 року № 021-38/8611, за підписом начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відповідно до якого, відповідач станом на 02.03.2023 року, не сплатив ОСОБА_1 на виконання рішення суду 1 387 497,27 грн.

Суд враховує наданий позивачем розрахунок та розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Позивач, скориставшись своїм правом, зменшив свої позовні вимоги до відповідача обмеживши їх періодом з 01.04.2020 року по 23.02.2022 року та сумою 329594, 47 грн.

Основна сума заборгованості за період з 01.04.2020 року по 23.02.2022 року з якої здійснюється рохрахунок складає 1387497,27 грн.

Розрахунок 3 % річних за користування грошовими коштами. За період з 01.04.2020 року по 23.02.2022 року має здійснюватись по формулі: (сума заборгованості) x 3% x (кількість днів прострочення) : (кількість днів у році) і визначена позивачем сумі 79058,68 грн.

Індекс інфляції за весь період = (100,8 : 100) x (100,3 : 100) x (100,2 : 100) x (99,4 : 100) x (99.8 : 100) x (100,5 : 100) x (101,0 : 100) x (101,3 : 100) x (100,9 : 100) x (101,3 : 100) x (101,0 : 100) x (101,7 : 100) x (100,7 : 100) x (101,3 : 100) x (100,2 : 100) x (100,1 : 100) x (99,8 : 100) x (101,2 : 100) x (100,9 : 100) x (100,8 : 100) x (100,6 : 100) x (101,3 : 100) x (101,6 : 100) = 1,180567

Інфляційне збільшення = 1387497,27 x 1,180,27 = 250 535,82 грн.

З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в загальній сумі 329594,47 грн. в межах заявлених позовних вимог.

У відзиві на первісну позовну заяву ОСОБА_2 вказував, що розрахунки позивача протирічать фактичним даним щодо виплати ним заборгованості по договору позики, але наданий позивачем розрахунок перевірений судом, відповідає обставинам справи та не спростований відповідачем.

Твердження відповідача про те, що позовну заяву подано позивачем поза межами строків позовної давності, тобто понад три роки з моменту укладення договору позики між ним та відповідачем та з моменту, виникнення в нього зобов`язання перед позивачем суд не може прийняти до уваги, виходячи з наступного.

Аналіз положень статей 625, 1212 ЦК України у сукупності з положеннями глави 19 «Позовна давність» розділу V «Строки та терміни. Позовна давність» книги першої «Загальні положення» цього Кодексу про позовну давність дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей), передбачених в ч. 2 ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу), сплив якої у разі заявлення стороною у спорі про її застосування є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи №910/9544/19.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

Зменшивши розмір позовних вимог, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 , інфляційні витрати та три відсотки річних у загальному розмірі 329594,47 грн. за період з 01.04.2020 року по 23.02.2022 року, а з позовом звернувся до суду 16.03.2023 року, тобто обмежив свої вимоги останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

При зверненні з позовом до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 7650,55 грн. Як вказано вище, позивач 22.05.2023 року зменшив свої позовні вимоги до 329594,47 грн.

У відповідності до ст. 114 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 3295,95 грн. відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

При цьому суд роз`яснює, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог. Тому позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання, третя особа - Відділ примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (1968 р.н., ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого та мешкаючого по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (1970 р.н., ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ), інфляційні втрати та 3 % річних у загальному розмірі 329594 (триста двадцять девять тисяч пятсот девяносто чотири) грн. 47 коп. за період з 01.04.2020 року по 23.02.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1968 р.н., ІПН НОМЕР_1 користь ОСОБА_1 , 1970 р.н., ІПН НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3295,95 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 23.06.2023 року.

Суддя Вільногірського міського суду

Дніпропетровської області І.А.Ілюшик