У Х В А Л А

06 липня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., за участі секретаря судового засідання Годунової В.Г., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Сафрончик М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,-

встановив:

В грудні 2021 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (надалі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулось до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій у подальшому було змінено предмет позову, про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією. Протягом періоду з 02.10.2013 року по 14.04.2021 року здійснював постачання теплової енергії на користь відповідача ОСОБА_2 , який є власником нежитлового приміщення 87 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане нежитлове приміщення відповідача знаходиться у багатоповерховому житловому будинку, підключеному до централізованої системи опалення, тому відповідач фактично весь час отримував теплову енергію без укладення відповідного договору. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за спожиту послугу у відповідача за період з 02.10.2013 року по 14.04.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 110281,18 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також інфляційні втрати у розмірі 5332,00 грн. та 3 % річних у розмірі 2451,52 грн.

21 листопада 2022 року після скасування ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01.11.2022 року ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.07.2022 року, цивільну справу було прийнято до розгляду та призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Не погодившись із позовом 17.02.2023 року представник відповідача ОСОБА_3 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги в розмірі 61995,93 грн. не підлягають задоволенню судом через сплив позовної давності. Окрім того, відповідач не згоден і з сумами нарахувань за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року, вважаючи їх безпідставними та такими, що заявлені та розраховані всупереч вимогам чинного законодавства. Також вважає безпідставними нарахування сум інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В наданих до суду письмових поясненнях представник позивача вказала, що нарахування відповідачу за спожиту теплову енергію було здійснено обґрунтовано та з дотриманням вимог законодавства, оскільки нежитлове приміщення, власником якого є відповідач, не оснащено своїм приладом комерційного обліку теплової енергії, тому обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді. Нарахування плати позивачем було здійснено правомірно. Окрім того, строк позовної давності в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову не сплив та продовжився на строк дії карантину.

В додаткових поясненнях представник відповідача зазначив, що не погоджується з розрахунком спожитої теплової енергії, оскільки при здійсненні такого розрахунку позивачем було невірно застосовано норми права. Також обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку пропорційно до опалювальної площі (об`єму) таких споживачів.

Ухвалою суду від 06 червня 2023 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача.

У судовому засіданні на обговорення поставлено питання підсудності розгляду даного спору.

Представник позивача в судовому засіданні у вирішенні питання щодо закриття провадження у справі поклалася на розсуд суду.

Представник відповідача у судовому засіданні підтвердив факт того, що за спірною адресою відповідач здійснює господарську діяльність та не заперечував проти закриття провадження у справі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно статей 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, довідка № 291372813 від 20.12.2021 року, 1/1 частка нежилого приміщення загальною площею 157,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та вбудованого в перший поверх п`ятиповерхового житлового будинку належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 49-50)

Листом від 12.02.2021 року за вих. № 839/30 АТ «Криворізька теплоцентраль» було направлено на адресу ФОП ОСОБА_2 два примірника Договору купівлі-продажу теплової енергії № 2001, як власнику приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 10)

Договір купівлі-продажу теплової енергії № 2001 з додатками, які є невід`ємною частиною цього Договору, було запропоновано для укладення між АТ «Криворізька теплоцентраль» (теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (споживач). Об`єктом теплоспоживання є нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 157,2 кв.м; теплове навантаження на опалення 0,00997 Гкал/год. У Договорі (Розділ «Юридичні адреси сторін та платіжні реквізити»), а також додатках до Договору, зазначено відомості про споживача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (а.с. 12-18)

Відповідно до довідки провідного інспектора Кравцова О.М., копія якої міститься в матеріалах справи, нежитлове приміщення ФОП ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 є невід`ємною частиною системи централізованого опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За період з жовтня 2013 року по квітень 2021 року до АТ «Криворізька теплоцентраль» за даною адресою акти на відокремлення (відключення) нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від централізованого опалення не складалися. (а.с. 19)

З копії Акту теплової інспекції № 614 від 16.09.2021 року, складеного за результатами обстеження представником АТ «Криворізька теплоцентраль» житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_2 є невід`ємною частиною системи опалення житлового будинку. (а.с. 20)

Також, позивачем було долучено до матеріалів справи копії актів про подачу та припинення подачі теплоносія в будівлю за вищевказаною адресою (22-30), розрахунок спожитої теплової енергії ОСОБА_2 за період з 02.10.2013 по 14.04.2021 роки (а.с. 31-33), розрахунок суми компенсації за інфляцію та 3 % річних (а.с. 34), копії рішень про початок та закінчення опалювальних сезонів (а.с. 51-59), копії актів із фіксацією показників приладу обліку (а.с. 165-232), копії рішень про встановлення тарифів (а.с. 233-254).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та вирішення справи, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію, тощо), або відмовиться від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання, перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд, відповідно до нормативів норм, стандартів, порядків і правил. Виконавець суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію зі споживача ОСОБА_2 , який є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та має статус фізичної особи-підприємця. Вказане підтверджується запропонованим до укладення Договором купівлі-продажу теплової енергії № 2001 та додатками до нього, листом, направленим на адресу ФОП ОСОБА_2 , копіями довідки провідного інспектора Кравцова О.М. та Актом теплової інспекції № 614 від 16.09.2021 року, складеного представником позивача за результатами обстеження вищевказаного нежитлового приміщення. Заперечень щодо змісту вказаних документів, які містять зазначення про правовий статус відповідача як ФОП, сторонами справи заявлено не було.

Згідно із ч. 1 ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 320 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно із ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 50 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно із ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10, від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 335/11807/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 486/836/18, від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17, дійшла висновку, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.

Так, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 15.06.2023 року, ФОП ОСОБА_2 перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Криворізька північна ДПІ (Покровський р-н м. Кривий Ріг). Основний вид діяльності: 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах.

Достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного до суду надано не було та матеріали справи не містять.

За таких обставин суд вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач звернувся до суду з позовом до відповідача - суб`єкта підприємницької діяльності, яку останній здійснює у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак між сторонами виникли господарські правовідносини, тому спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч. 1 ст. 256 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Таким чином суд, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази у справі, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, прийшов до обґрунтованого висновку, що провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 255, 258, 260, 261, 354 ЦПК України, суд

постановив:

Провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію закрити.

Роз`яснити позивачу, що заявлений позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та за предметною підсудністю відноситься до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена та підписана 06 липня 2023 року.

Суддя О. Н. Борис