КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/4154/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року в складі судді Савицького О.А.,

встановив :

07.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення суми коштів.

Позов обґрунтований тим, що у зв`язку з невиконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року у справі №640/14758/20, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року у справі №640/20447/20 він має право на стягнення безпідставно збереженого майна - коштів пенсії в сумі 66 270,69, що не були сплачені йому при перерахунку пенсії з урахуванням раніше проведених виплат за період з 01 січня по 30 листопада 2020 року, з урахуванням інфляційних втрат - 12 143,41 грн та трьох процентів річних - 2 816,05 грн відповідно до статті 625 ЦК України, всього 81 230,15 грн.

Просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 збережені без достатньої правової підстави кошти пенсії в сумі 81 230,15 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 14 959 грн 46 коп., з яких: 12 143 грн 41 коп. - інфляційні втрати за період з 01.01.2021 по 01.06.2022; 2 816 грн 05 коп. - три проценти річних за період з 01.01.2021 по 01.06.2022. В решті прозову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

01.12.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилаючись на правові висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц , від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, зазначає, що наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми (соціальні виплати) не нараховані та/або не виплачені як доходи, не змінює правової природи правовідносин учасників цього спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або зобов`язань, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючи зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.

Отже, спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій та ухвалення за результатом розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі №520/17342/18 зазначено, що враховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ним грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст права та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, що були заявлені без вимог про визнання відповідних дій відповідача протиправними, не можуть бути предметом адміністративного судочинства. Розгляд вказаних вимог в порядку іншого, ніж цивільного судочинства, є неправильним та невірним.

Поза увагою відповідача залишені вимоги Закону України «Про компенсацію громадян втрати частину доходів у зв`язку із порушенням строків їх виконання» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати» №159 від 21.02.2001 року.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.09.2020 р. у справі 640/14758/20 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а саме:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 прокурорської пенсії за вислугу років, у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, яка оформлена листом від 01.06.2020 № 2600-0310-8/70825;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати ОСОБА_1 пенсію з 13.12.2019 та здійснити її виплату відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора № 21-890зп від 04.05.2020, з урахуванням раніше проведених виплат.

Також, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року у справі 640/20447/20 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, зокрема:

визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.01.2020, в зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, викладену в листах від 13.03.2020 № 2600-0310-8/35269, від 28.04.2020 № 2600-0310-8/51538 та від 08.05.2020 № 2600-0310-8/56928;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати ОСОБА_1 пенсію за період з 01.01.2020 по 31.03.2020 на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 05.03.2020 № 21-359зп та здійснити її виплату урахуванням раніше проведених виплат.

Вказані судові рішення набрали законної сили.

Згідно з листами Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 1309-32745/К-02/8-2600/21 від 20.01.2021 та № 5173-3666/К-02/8-2600/22 від 21.03.2022 розмір заборгованості зі сплати пенсії після здійсненого перерахунку на підставі зазначених судових рішень становить 66 270,69 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з невиконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішень Окружного адміністративного суду м. Києва права позивача порушені, тому він має право на відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових активів унаслідок інфляційних процесів та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 11, частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього відповідно до закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду (пункти 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба є діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Предметом цього позову є стягнення безпідставно збереженого майна позивача - коштів пенсії, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання рішень адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Отже, на правовідносини щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних, передбачене статтею 625 ЦК України, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18, провадження № 14-158цс20, дійшла висновку про те, що ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Ураховуючи те, що спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, спір за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України також підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, провадження № 14-435цс18, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених вказаною статтею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір. Юрисдикція спору про стягнення моральної шкоди у зв`язку із порушенням порядку здійснення повноважень органом влади визначається за правовою природою правовідносин, а також виходячи з того, чи пред`явлена вимога про відшкодування моральної шкоди в одному провадженні з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Зазначені правові висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18, провадження № 14-158цс20, від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16, провадження № 14-556цс19.

Європейський суд з прав людини у справі «Дія 97» проти України» (заява № 19164/04, рішення від 21 жовтня 2010 року, пункт 47) вказував, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справах «Каньєте де Хоньї проти Іспанії» (), заява № 55782/00, п. 36, ECHR 2002-VIII; «Гору проти Греції» (№ 3) (Gorou v. Greece (no. 3)), заява № 21845/03, п. 27, від 22 червня 2006 року; «Михолапа проти Латвії» (Miholapa v. Latvia), зава № 61655/00, п. 24, від 31 травня 2007 року, та «Андрєєва проти Латвії» (Andrejeva v. Latvia) [ВП], заява № 55707/00, п. 99, ECHR 2009-...).

З огляду на викладене, апеляційний суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України та усталену практику щодо їх застосування, що відповідає принципу юридичної визначеності.

Встановивши, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення коштів, інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв`язку з невиконанням рішень Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року у справі №640/14758/20, від 04 листопада 2020 року у справі №640/20447/20, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки вимоги позивача підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Твердження позивача про належність спору до цивільної юрисдикції зводяться до помилкового тлумачення ним норм процесуального права та змісту окремих постанов касаційного суду.

Доводи апеляційної скарги дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті255, частини другої статті 377 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»).

Відповідно до платіжного доручення від 10 листопада 2022 року № 2366 за подання апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір в загальному розмірі 1 488,60 грн.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягає поверненню відповідачу за рахунок держави, становить 1 488,60 грн.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 369, п. 4 ч. 1 ст.374, ч. 1, 2 ст. 377, ст. 389 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому він має право звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією протягом десяти днів з дня отримання копії даної постанови.

Компенсувати Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок держави судовий збір в розмірі 1 488,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук