РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.,

секретар судового засідання Баланович М.В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,

встановив:

ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом, в якому просив відшкодувати збитки, завдані пошкодженням автомобіля внаслідок зіткнення з конем, власником якого є відповідач. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначив, що о 16 год. 00 хв. на а/д Київ-Чоп М-06358+500м., керував транспортним засобом "Toyota Camry", н.з. НОМЕР_1 , став учасником ДТП, отримав механічні пошкодження, внаслідок зіткнення з гужовим транспортом. Власником гужового транспортного засобу, коня є ОСОБА_2 . Сума, яка була сплачена ним на відновлення пошкодженого з вини відповідача транспортного засобу, що належить йому на праві власності становить 56103,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача зазначений розмір матеріальної шкоди та судові витрати.

Ухвалою суду від 26.12.2022 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду з викликом сторін.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 56103 грн. 00 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1136 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 29.05.2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 15.03.2023 року по цивільній справі № 569/18327/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено. Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15.03.2023 року по цивільній справі № 569/18327/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки - скасовано.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві, просив задоволити позов.

Відповідач та його представник у судовому засіданні в задоволенні позову просили відмовити, підтримали пояснення у справі подані до суду. Відповідач пояснив, що він не є власником коня, кінь належить племіннику ОСОБА_4 , він приїжджає в село до сестри та племінника помагати по господарству. Шкода завдана внаслідок ДТП (з участю коня) з вини ОСОБА_5 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що він є товаришем ОСОБА_2 , в батьківській хаті ОСОБА_2 в с.Варковичі проживає його сестра з племінником ОСОБА_4 . Покійна мати ОСОБА_7 купила внукові ОСОБА_4 лоша, яке виросло і ним користувався ОСОБА_4 . ОСОБА_2 приїжджає до сестри, допомагає по господарству.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що він є сусідом сестри ОСОБА_2 в с.Варковичі. ОСОБА_2 в селі не живе.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що він є сусідом сестри ОСОБА_2 в с.Варковичі. Йому відомо, що племінник ОСОБА_4 віддав свого коня для сусіда, та що кінь наїхав на машину.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки "Toyota Camry", 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

16.10.2022 року водій ОСОБА_5 о 16 год. 00 хв. на а/д Київ-Чоп М-06358+500м. (н/п Крилів), будучи особою, що керує гужовим транспортом, рухаючись по автодорозі державного значення, залишивши на смузі відведення дороги тварину без нагляду, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом "Toyota Camry", н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортний засіб "Toyota Camry" отримав механічні пошкодження,

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31 жовтня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Суду позивачем надано рахунок-фактура №АА00011386 від 7 листопада 2022 ТОВ «Агат Авто», згідно якого визначена вартість робіт та матеріалів щодо транспортного засобу з д.н.з. НОМЕР_1 (власник ОСОБА_1 ) становить 55547,52 грн. Також, позивачем суду додана копія квитанції №0.0..1 на суму 55547,52 грн та копію квитанції №0.0..2 на суму 555,48 грн.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другою статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа, яка володіє та використовує транспортний засіб, відповідає за заподіяну шкоду й за відсутності вини, єдиним виключенням із загального правила є доведеність цією особою заподіяння шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у той час як правила статті 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1-3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язкуз цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вимог зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, яка не забезпечила належний догляд за конем, що призвело до отримання механічних пошкоджень автомобіля.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка утримує та супроводжує домашню тварину зобов`язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою.

Згідно із ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Аналіз вказаної норми статті дає підстави для висновку, що лише за умови встановлення конкретної особи, яка утримувала тварину, і внаслідок її дій (бездіяльності), відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач (особа, яка утримувала тварину в момент завдання збитків) доводить відсутність протиправності та вини.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Судом встановлено, що позивач не звертався до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача належним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Визначення особи відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такий саме висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

З огляду на наведене позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_2 є передчасними, такими, що не відповідають вимогам закону, отже у задоволенні позову належить відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.19,89,141,263-265,280-281,288-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 29.06.2023.

Суддя І.О.Гордійчук