КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №359/6124/21 Головуючий у І інстанції - Журавський В.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/3392/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державне підприємство «Центральна лабораторія якості води та ґрунтів» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України про визнання ордеру недійсним,

установив:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Державне підприємство «Центральна лабораторія якості води та ґрунтів» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України про визнання ордеру недійсним.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 26 липня 2021 рокувідкрито провадження по справі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 подав клопотання про зупинення провадження у цивільній справі, в обґрунтування якого вказав на те, що ОСОБА_1 заявила вимоги про визнання недійсним ордеру №1-2009, що виданий ОСОБА_2 .

Пред`являючи даний позов ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги належністю їй права на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордера №148 від 23 липня 2019 року, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району №78 від 16 липня 2019 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені, а саме: визнано недійсним рішення виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району №78 від 16 липня 2019 року «Про надання житлової площі», а також визнано недійсним ордер №148 від 23 липня 2019 року, виданий ОСОБА_1 на право зайняття жилого приміщення: кімнати АДРЕСА_1 , та виселено ОСОБА_1 з вказаного жилого приміщення.

На даний час, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2021 року.

З цих підстав представник відповідача ОСОБА_3 вказав, що дана цивільна справа не може бути розглянута судом до вирішення Київським апеляційним судом цивільної справи №359/5697/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання рішення про надання жилого приміщення і ордеру на зайняття жилого приміщення недійсним та виселення, просив зупинити провадження.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 09 лютого 2022 рокупровадження у справі зупинене до розгляду Київський апеляційним судом цивільної справи №359/5697/20.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Рейніш Л.В. подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу про зупинення провадження скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що вирішення даної справи не перешкоджає розгляду справи №359/5697/20, оскільки єдиною підставою для зупинення провадження суд першої інстанції посилається на ордер №148 вказаний в позовних вимогах ОСОБА_1 , але у пункті 3 позовної заяви позивач вказує на інші мотиви позивача.

Зазначає, так як мотиви суду першої інстанції та вказані мотиви позивача у позовній заяві різняться, є усі підстави скасувати ухвалу.

Зокрема додала, що ордер №148 було видано у 2019 році, а ордер №1-2009 видано у 2003 році. А тому, у справі про оскарження ордеру №148, який був видано на 16 років пізніше, бути вирішене питання, що стосується підстав, заявлених у справі, від яких залежить можливість розгляду справи щодо дійсності ордеру №1-2009.

Просила, скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2022 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про зупинення провадження, виходив з неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №359/5697/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , тобто до прийняття і набрання законної сили відповідним судовим рішенням за наслідками її розгляду, а саме: у разі залишення рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2021 року без змін, у такому разі припинять існувати підстави для пред`явлення даного позову.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупиняючи провадження із зазначеної вище підстави та зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження, суд має проаналізувати предмети спорів у справах і вказати обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у зазначеній справі виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги. Тобто, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинене. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли у іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Критерії, які б дозволяли переконливо стверджувати про наявність чи відсутність об`єктивної неможливості розгляду справи, в процесуальному кодексі не визначені.

Водночас, між двома справами, що розглядаються, має існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній цивільній справі є визнання недійсним ордеру №1-2009 від 01 серпня 2003 року, виданого ДУ «Центральна науково-дослідна лабораторія якості води та ґрунтів» Інституту водних проблем і меліорації Української академії аграрних наук, на ім?я ОСОБА_2 , на зайняття житлової площі в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування вказаних позовних вимог ОСОБА_1 вказала на ордер №148 від 23 липня 2019 року, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району №78 від 16 липня 2019 року, яким їй надано право на зайняття однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

В той же час, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2021 року в цивільній справі №359/5697/20 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 , а саме: визнано недійсним рішення виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області №78 від 16 липня 2019 року «Про надання житлової площі», яким надано ОСОБА_1 на склад сім?ї одна особа однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; визнано недійсним ордер №l48 від 23 липня 2019 року, що виданий ОСОБА_1 на право зайняття жилого приміщення: кімнати АДРЕСА_3 , а також виселено ОСОБА_1 з жилого приміщення кімнати АДРЕСА_3 .

На час зупинення провадження у даній справі, вищезазначене рішення не набрало законної сили у зв?язку зі зверненням ОСОБА_1 з апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду.

Отже, проаналізувавши предмет спору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обидві справи мають тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в справі №359/5697/20, будуть мати преюдиційне значення для справи №359/6124/2 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державне підприємство «Центральна лабораторія якості води та ґрунтів» Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України про визнання ордеру недійсним, у зв`язку із чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про зупинення провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Таким чином, зупинивши провадження у даній справі, суд першої інстанції сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи з метою ухвалення в подальшому законного і обґрунтованого судового рішення.

Враховуючи наведене, зупинення провадження уданій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №359/5697/20 здійснене судом з дотриманням вимог процесуального закону.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 125 ЦПК України зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків, тобто такий період не зараховується до встановленого процесуальним законодавством строку на вирішення спору, перебіг процесуальних строків продовжується з дня відновлення провадження.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, переоцінки доказів та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; законності та обгрунтованості висновків суду ці доводи не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2022 року без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Крім цього, 06 грудня 2022 року, на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про відмову від позову.

Разом з цим, апеляційний суд не наділений правом вирішувати дане питання, оскільки суд не розглядає справу по суті, а лише переглядає прийняте процесуальне рішення.

Керуючись ст.ст.374,375,381,382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба