Справа №346/1775/23
Провадження №2/346/925/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді: Валігурської Л.В.

за участю секретаря: Вербіщук О.Д.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача адвоката: Шунтова О.М.

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Коломия позовну заяву ОСОБА_1 до Коломийського медичного фахового коледжу імені Івана Франка про визнання незаконними наказів, скасування записів в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

І. Виклад позиції позивача.

07.04.2023 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними та скасувати накази директора Коломийського медичного фахового коледжу ім. Івана Франка №6-к від 09.02.2023, №11-к від 24.03.2023, №13-к від 31.03.2023 та запис в його трудовій книжці за №18: «Поновити на посаді викладача з 31.08.2022 року». Стягнути з Коломийського медичного фахового коледжу ім. Івана Франка на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.01.2023 по день винесення рішення. Стягнути з Коломийського медичного фахового коледжу ім. Івана Франка 50 000 гривень моральної школи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.01.2023 визнано незаконним та скасовано наказ директора Коломийського медичного коледжу ім. Івана Франка від 25.08.2022 №14-к про звільнення ОСОБА_1 з посади викладача дисципліни «Медсестринство в хірургії» в Коломийському медичному фаховому коледжі ім. Івана Франка та поновлено ОСОБА_1 на посаді викладача дисципліни «Медсестринство в хірургії» в Коломийському медичному фаховому коледжі ім. Івана Франка з 31.08.2022. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2022 по 10.01.2022 включено 41758,20 з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів в порядку, визначеному Податковим кодексом України. На виконання вищезазначеного рішення видано виконавчий лист від 11.01.2023, в якому зазначено: «поновити ОСОБА_1 на посаді викладача дисципліни «Медсестринство в хірургії» в Коломийському медичному фаховому коледжі ім. Івана Франка з 31.08.2022, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі».

У зв?язку з тим, що відповідач добровільно не виконав рішення суду, він зі свого боку звернувся до виконавчої служби, якою 13.01.2023 відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного рішення суду, однак відповідач знову не виконав рішення суду. За невиконання рішення суду Головний державний виконавець виніс постанови про накладення штрафу від 18.01.2023 та від 24.01.2023.

Крім того державний виконавець звернувся до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 30.01.2023, в якому просили внести до ЄРДР та розпочати розслідування за фактом вчинення службовими особами відповідача кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, пов`язаного з невиконанням судового рішення.

Незважаючи на викладені обставини відповідач відмовився і надалі виконувати рішення суду. У свою чергу відмовки роботодавця щодо поновлення, оскільки відсутні вакантні посади є незаконними, оскільки на виконання рішення суду про поновлення на роботі роботодавцю необхідно привести штатний розпис у відповідність до рішення суду, тобто видати наказ про внесення змін до штатного розпису; видати наказ про поновлення на роботі працівника, внести зміни до трудової книжки працівника, здійснити оплату за весь час вимушеного прогулу і допустити працівника до виконання попередніх обов`язків.

Оскільки рішенням суду стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2022 по 10.01.2023, вважає наявними підстави для стягнення середнього заробітку і за час вимушеного прогулу з 11.01.2023 по день винесення рішення даній справі.

Зазначає, що відповідач в особі директора ОСОБА_2 виніс наказ №6-к від 09.02.2023, в якому зазначено: поновити ОСОБА_1 на посаді викладача дисципліни «Медсестринство у хірургії» з 31.08.2022 без педагогічного навантаження на 2022/2023 навчальні роки у зв?язку з відсутністю резерву годин з предмету «медсестринство в хірургії», проте відповідне формулювання відсутнє у рішенні суду про його поновлення на роботі. Крім того до трудової книжки внесено запис про поновлення його на посаді викладача, що також не відповідає формулюванню у рішенні суду.

24.03.2023 відповідачем видано наказ про оголошення йому догани, а 31.03.2023 наказ про звільнення його з посади викладача дисципліни «Медсестринство в хірургії» за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором, оскільки до нього раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у виді догани. У свою чергу вказані накази є незаконними і він позбавлений можливості виконувати свої обов`язки, оскільки рішення суду фактично залишилось не виконаним.

Вказує, що внаслідок звільнення з роботи він пережив стрес, оскільки такі дії відповідача призвели до душевних переживань, страждань, погіршення самопочуття, зниження авторитету в очах колег, погіршення стану здоров`я, змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих і які надалі вживаються для відновлення трудових прав. Незважаючи на рішення суду, його на роботі не поновлено, він змушений і надалі звертатися в органи виконавчої служби, поліцію, суди щодо відновлення свого порушеного права. Крім того директор коледжу в особистій розмові попередив, що він працювати не буде. З урахуванням викладеного вважає, що наявні підстави для стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 50 тисяч гривень.

ІІ. Виклад позиції відповідача.

Відповідач правом подання відзиву не скористався, не зважаючи на отримання матеріалів позовної заяви 13.04.2023.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Суд ухвалою від 08.05.2023 підготовче провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 закрив та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.05.2023 о 13:30 годині, витребував у Коломийського медичного фахового коледжу ім. Івана Франка довідку про нараховану і отриману позивачем заробітну плату за останні шість місяців перед звільненням 31.08.2022 із зазначенням кількості відпрацьованих днів, із зазначенням одноразової вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, також витребувано довідку про нараховану отриману позивачем заробітну плату у період з 09.02.2023 по 31.03.2023 із зазначенням кількості відпрацьованих днів, із зазначенням одноразової вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку.

Представник позивача в судовому засіданні 31.05.2023 заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просив суд звернути увагу, що рішенням суду від 10.01.2023 ОСОБА_1 був поновлений на посаді викладача дисципліни «Медсестринство в хірургії» Коломийського медичного фахового коледжу ім. Івана Франка, проте рішення так і залишилось не виконаним. Позивач намагався досягнути виконання рішення відповідачем у добровільному порядку, але досягнувши мети звертався до виконавчої служби для примусового виконання рішення суду. Державним виконавцем двічі накладався штраф на відповідача за невиконання рішення суду, а також вносилось подання для внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення, що полягало у невиконанні рішення суду.

Наказ виданий відповідачем про поновлення на роботі позивача є незаконним, оскільки не узгоджується зі змістом рішення суду і свідчить про те, що рішення фактично виконано не було. Враховуючи обставини поновлення ОСОБА_1 на роботі, відсутні підстави стверджувати, що ним було порушено трудову дисципліну, оскільки він не має обов`язку виконувати обов`язки, які на нього не покладались трудовим договором.

Вважає, що саме скасування запису у трудовій книжці є належним способом захисту, який сприятиме відновленню становища позивача в обсязі, яке мало місце до його незаконного звільнення з посади.

Зауважив, що заробітна плата має бути стягнута з урахуванням тих розрахунків, які мали місце станом на дату ухвалення рішення суду, оскільки обставини, які передували відповідному стягненню не змінились і на дату нового звернення до суду.

При вирішення питання щодо стягнення завданої моральної шкоди просив врахувати ту обставину, що відповідач свідомо ухиляється від належного виконання рішення суду, що змушує позивача звертатись до різних органів державної влади з метою поновлення своїх порушених прав. Вказане призводить до порушення звичного порядку життя і викликає додаткові хвилювання, а тому сума у розмірі 50 тисяч гривень буде тим мінімально можливим відшкодуванням, яке сприяло відновленню морального стану позивача.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримав повністю, додатково пояснив, що відповідач свідомо створює перешкоди для того, щоб він не мав можливості поновитись на роботі. Він зі свого боку розуміє, що кількість годин, які він викладав на сьогоднішній день має значно зменшитись, але відповідач не позбавлений можливості розподілити існуючі години між трьома викладачами, не скорочуючи його.

12.06.2023 позивачем було подано клопотання, в якому просить завершити судовий розгляд за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 під час судового засідання 31.05.2023 дав пояснення про те, що рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.01.2023 про поновлення ОСОБА_1 на роботі виконано на його переконання повністю, про що свідчать наказ №6-к від 09.02.2023, в який внесено зміни наказом №22-к від 10.05.2023, наказом №7-к від 09.02.2023 та постановою про закінчення виконавчого провадження №70746637 від 03.03.2023. Позиція позивача була обумовлена тим, що ними не виконано рішення суду, а тому ОСОБА_1 до роботи не приступив, а відповідно вважає наказ про оголошення догани і подальше звільнення незаконними. У свою чергу позивач не надав суду інформацію про те, що 09.02.2023 йому було надано 58 годин консультативної роботи з навчальної дисципліни «Медсестринство у хірургії» у другому семестрі 2022/2023 навчальних років, зокрема позивача зобов`язано подавати в навчальну частину табель проведення консультацій 25 числа кожного місяця та складено графік консультацій на період з 24.02.2023 по 21.04.2023.

При винесенні наказу від 09.02.2023 були відсутні години педагогічного навантаження, передбачені навчальним планом, а тому на виконання рішення суду директором було винесено наказ, яким надано ОСОБА_1 58 годин консультативних годин. Із зазначеним наказом позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис, проте з наказом про поновлення на роботі позивач ознайомлюватись відмовився.

У свою чергу ОСОБА_1 надав коледжу заяву про його засоби зв`язку під час навчального процесу, дані електронної пошти, оскільки на час воєнного стану коледжі встановлено особливі умови організації навчального процесу. Однак позивач відмовився ознайомлюватись з Графіком консультацій, посадовою інструкцією, колективним договором, що у свою чергу передбачено Колективним договором. Оскільки ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з вказаними документами, то йому було повідомлено про необхідність з`явитись для ознайомлення з графіком проведення консультативної роботи, від чого він також відмовився, посилаючись на вимогу щодо виконання рішення суду. 21.02.2023 ОСОБА_1 з`явився до коледжу, проте від ознайомлення з наданими йому документами відмовився, а тому останні були надіслані йому кур`єрською поштою, проте до виконання своїх обов`язків не приступив, про що надходили повідомлення від студентів, на підставі яких було складено доповідну записку про вжиття заходів дисциплінарного впливу. З урахуванням змісту доповідної записки була створена робоча комісія з метою встановлення причин відсутності позивача на робочому місці. Причини поважності відсутності останнього встановлено не було, у свою чергу позивач 13.03.2023 повідомив, що без навантаження педагогічними годинами свої посадові обов`язки виконувати не збирається, пояснення щодо причин відсутності на роботі не надав, тому його було повідомлено про можливість притягнення до дисциплінарної відповідальності. Після вжитих заходів ОСОБА_1 продовжив не з?являтись на проведення консультацій за графіком, тому йому повторно на електронну адресу було направлено повідомлення про необхідність приступити до своїх обов`язків, на що позивач знову висловив вимогу щодо виконання рішення суду про його поновлення на роботі. 31.03.2023 знову було оформлено доповідну записку на ім`я директора щодо обставин порушення позивачем трудової дисципліни, після чого винесено наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

З урахуванням викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Для участі в судове засідання 12.06.2023 представник відповідача не з`явився, подав суду заяву, в якій просив відкласти проведення судове засідання на іншу дату, оскільки через невчасне отримання копії звукозапису судового засідання за 31.05.2023 був позбавлений можливості підготуватись до судового засідання.

Оцінюючи клопотання представника відповідача суд звертає увагу на таке.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

За вимогами ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Оскільки клопотання представника відповідача не містить відомостей, які б зобов`язували суд в обов`язковому порядку відкласти судовий розгляд, підстав для задоволення клопотання не вбачається, а тому суд вважає за можливе завершити судовий розгляд за відсутності представника відповідача. Крім того суд звертає увагу на ту обставину, що відповідачем неодноразово заявлялись клопотання про відкладення судового розгляду з підстав не передбачених нормами ст. 223 ЦПК України, що свідчить про свідоме затягування розгляду справи та зловживання наданими процесуальними правами.

Оцінюючи позиції сторін, суд постановив: завершити судовий розгляд за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.01.2023 визнано незаконним та скасовано наказ директора Коломийського фахового коледжу ім. Івана Франка від 25.08.2022 №14-к про звільнення ОСОБА_1 з посади викладача дисципліни «Медсестринство в хірургії» в Коломийському медичному фаховому коледжі ім. Івана Франка. Поновлено ОСОБА_1 на посаді викладача дисципліни «Медсестринство в хірургії» в Коломийському медичному фаховому коледжі ім. Івана Франка з 31.08.2022. допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

За змістом трудової книжки на ім?я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 запис під №17 викладено наступним чином: «Звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказ №14-к від 25.08.2022». запис під №18 викладено таким чином: «Запис за №17 недійсний. Поновлений на посаді викладача з 31.08.2022. Наказ №6-к від 09.02.2023».

11.01.2023 видано виконавчий лист про негайне звернення до виконання вищезазначеного рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Постановою головного державного виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.01.2023 відкрито виконавче провадження про поновлення ОСОБА_1 на посаді викладача дисципліни «Медсестринство в хірургії» в Коломийському медичному фаховому коледжі ім. Івана Франка з 31.08.2022. допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Вищезазначена постанова державного виконавця 13.01.2023 направлена на адресу відповідача.

Постановами головного державного виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18.01.2023 та від 24.01.2023 за невиконання рішення суду протягом передбаченого негайного виконання, а саме: трьох денного терміну накладено на боржника Коломийський медичний фаховий коледж ім. Івана Франка штраф на користь держави у розмірі 5100 гривень та 10200 гривень відповідно.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.03.2023 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа №346/3900/22, виданого 11.01.2023 закінчено у зв`язку з поверненням виконавчого документа у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» (У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження).

Згідно наказу директора Коломийського медичного фахового коледжу ім. Івана Франка від 09.02.2023 №6-к скасовано п. 7 наказу від 25.08.2022 №14-к про звільнення ОСОБА_1 та поновлено останнього на посаді викладача дисципліни «Медсестринство у хірургії» з 31.08.2022, без педагогічного навантаження на 2022/2023 навчальні роки у зв`язку з відсутністю резерву годин з предмету «медсестринство в хірургії» відповідно до наказу Коломийського медичного фахового коледжу ім. Івана Франка від 31.08.2022 №28-д.

Наказом директора Коломийського медичного фахового коледжу ім. Івана Франка від 24.03.2023 №11-к «Про оголошення догани викладачу ОСОБА_1 » у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 посадових обов`язків викладача Коломийського медичного фахового коледжу ім. Франка, порушенням п. 2.3 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Коломийського медичного фахового коледжу ім. Франка, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений 21.02.2023, ОСОБА_1 оголошено догану за невиконання посадових обов`язків.

30.03.2023 Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адресу Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області направлено повідомлення про внесення до ЄРДР та необхідність розпочати досудове розслідування за актом вчиненні службовими особами Коломийського медичного фахового коледжу ім. Івана Франка кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України «невиконання рішення суду».

Згідно наказу Коломийського медичного фахового коледжу ім. Івана Франка від 31.03.2023 №13-к «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » звільнено 31.03.2023 ОСОБА_1 з посади викладача з дисципліни «Медсестринство у хірургії», за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, оскільки до нього раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у виді догани.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26.04.2023 зобов`язано слідчого Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області внести відомості до ЄРДР за заявою начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби від 30.01.2023 №70746637/1.

Оскільки за правилами ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву, надані представником відповідача 07.06.2023 документи, який зі свого боку клопотань про поновлення пропущеного строку не заявив, суд до уваги не приймає і в основу рішення на спростування позовних вимог ОСОБА_1 не покладає.

Так суду було надано наступні документи: графік консультацій з екзамену КРОК М сестринська справа від 10.05.2023; наказ від 09.02.203 №7-к «Про надання консультативної роботи ОСОБА_1 ; графік консультацій з предмету «Медсестринство в хірургії» від 09.02.2023; заява від імені ОСОБА_1 від 09.02.2023 щодо використання електронної адреси; наказ від 10.02.2023 №3-А «Про визначення способу (засобів) зв`язку з педагогічним працівником при організації освітнього процесу»; службова записка від 17.02.2023; лист від 20.02.2023 №48/10-04; акт від 21.02.2023 №18/02-09; доповідні записки від 24.02.2023, від 01.03.2023, від 10.03.2023, від 24.03.2023, увід 31.03.2023; пояснення від 03.03.2023; наказ від 10.03.2023 №8-к «Про створення тимчасової робочої комісії»; акти від 10.03.2023 та від 13.03.2023, від 24.03.2023; лист від 17.03.2023 №73/10-04; наказ від 10.05.2023 №22-к «Про внесення змін до Наказу від 09.02.2023 №6-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »

V. Нормативно-правове обґрунтування.

Щодо позовних вимог про скасування наказу про поновлення на роботі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному ст. 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов?язків.

Відповідні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 в справі №766/8638/16-ц; від 30.05.2023 в справі №297/1013/22; від 16.11.2022 в справі №709/1465/19 (провадження №61-4569св22), від 27.03.2023 в справі №297/377/18 (провадження № 61-11482св22).

У постанові від 08.11.2019 у справі №711/8138/18 (провадження №14-607цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що «законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Рішення про поновлення на роботі не може постановлятися під умовою та має відповідати резолютивній частині судового рішення, на виконання якого приймається.

Щодо позовних вимог про скасування наказів про дисциплінарне стягнення та звільнення з роботи.

Положеннями ст. 139 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч. 2 ст. 140 КЗпП України щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. В силу ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України).

Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 цього ж кодексу, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У відповідності до ст. 31 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).

У пункті 22 вищевказаної постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, вчиненим без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Відповідна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 №766/8638/16-ц та від 22.12.2022 у справі №758/1322/17.

Як зазначено у ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Щодо позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Згідно положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Постанова №100).

Відповідно до п. п. 2, 8 Постанови №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Час, протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 6 Постанови Пленуму від 24.12.1999 №3 «Про практику застосування судами про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.02.2022 №755/12623/19 відступила від правового висновку об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду щодо строку звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі, визначивши, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі надалі звернутися до суду з позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог про скасування запису в трудовій книжці.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (зі змінами і доповненнями). (далі Інструкція), у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним» звільнений і зазначається нове формулювання.

У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судам необхідно врахувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

VІ. Оцінка Суду.

Оцінюючи позовні вимоги в частині скасування наказу про поновлення позивача на роботі на виконання рішення суду, суд погоджується з позицією останнього, що відповідач виконав останнє не у суворій відповідності до змісту резолютивної частини, а винесений наказ є власним тлумаченням і фактичним уникнення обов`язку з виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Винесений наказ від 09.02.2023 фактично свідчить про те, що відповідачем за відсутності попереднього погодження з позивачем було змінено істотні умови праці, про що останнього попереджено не було, а відповідно і не отримано згоди як того вимагає діючий КЗпП.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що спосіб в який було виконано рішення жодним чином не свідчить про те, що статус ОСОБА_1 було відновлено в тому обсязі, який мав місце до звільнення з роботи.

Враховуючи викладене безпідставним є твердження роботодавця про те, що позивач мав обов`язок приступити до виконання покладених на нього згідно наказу від 09.02.2023 обов`язків, чого ним зроблено не було, а тому як наслідок наявні підстави для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Вказана позиція відповідача є безпідставною і такою, що не узгоджується як з нормами КЗпП, так і не кореспондується з усталеною практикою Верховного Суду щодо підстав та передумов для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з документами, якими врегульовано трудовий розпорядок у Коломийському медичному фаховому коледжі не свідчить про порушення трудової дисципліни і не може передувати притягненню особи до відповідного виду відповідальності, не впливає наведена обставина і на обов`язок відповідача щодо неухильного виконання рішення суду.

Так відповідач у суворій відповідності до ухваленого рішення суду мав поновити ОСОБА_1 на раніше займаній посаді та забезпечити йому виконання раніше обумовленого трудовим договором обсягу роботи, який мав місце до його звільнення. Оскільки відповідна вимога закону виконана у повній мірі не була, ОСОБА_1 обґрунтовано відмовився від виконання самовільно покладених на нього відповідачем обов`язків, а відповідно і відсутні підстави стверджувати, що ним було порушено трудову дисципліну, що мало б своїм наслідком подальше звільнення.

Позиція відповідача в тій частині, що діючим законодавством передбачена така форма навчальної роботи як «консультативна робота» на увагу не заслуговує та не позбавляє відповідача обов`язку від виконання рішення суду у відповідності з викладеними формулюваннями. Той факт, що у подальшому до оспорюваного наказу про поновлення на роботі були внесені зміни, також висновків суду не спростовує, оскільки останні мали місце вже після відкриття провадження у справі та скоріш свідчать про намагання представника відповідача уникнути можливої кримінальної відповідальності. Факт же закриття виконавчого провадження, який був обумовлений саме зверненням про внесення відомостей до ЄДРД про вчинене кримінальне правопорушення, що полягало у невиконанні рішення суду, жодним чином не свідчить про те, що останнє було виконано належним чином.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що як наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі, так і наказ про накладення дисциплінарного стягнення та подальше звільнення з роботи підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають вищевикладеним вимогам та правилам, визначеним у КЗпП.

З приводу позовної вимоги щодо скасування запису у трудовій книжці, суд зауважує, що із аналізу пункту 2.10 Інструкції вбачається, що наслідком визнання у судовому порядку наказу стосовно поновлення працівника на роботі на підставі рішення, а відповідно і подальше скасування незаконних наказів мають своїм наслідком внесення відповідних змін у трудову книжку щодо недійсності попереднього запису, а тому такі вимоги є передчасними. При цьому, у разі невнесення роботодавцем змін до трудової книжки, позивач не позбавлений права оскаржувати такі дії відповідача у судовому порядку (постанова Верховного Суду від 12.02.2020 справа №185/10551/15-ц), а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку, суд з урахуванням вищезазначеної Постанови №100, приходить до таких висновків.

Оскільки ОСОБА_1 , хоча і було поновлено на роботі 09.02.2023, проте він до виконання своїх обов`язків, які мали місце до звільнення так і не приступив, відповідно заробітну плату в період після ухвалення рішення про поновлення на роботі не отримував, тому для розрахунку заробітної плати за період вимушеного прогулу з 11.01.2023 по 12.06.2023 слід брати доходи позивача за останні два місяці перед звільненням, тобто за червень, липень 2022 року.

Згідно довідки Коломийського медичного фахового коледжу ім. Івана Франка від 08.11.2022 №249/10-04 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за червень-липень 2022 року становила 439,56 гривень. Довідки надані суду на виконання ухвали про витребування доказів до уваги суд не приймає, оскільки останні не відображають обов`язкових відомостей, визначених у Постанові №100.

Період вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 109 робочих днів (з 11.01.2023 по 12.06.2023), а розмір середнього заробітку за цей період становить 47912,04 грн. (109 робочих днів * 439,56 грн.). Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 47912,04 гривень в рахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Надаючи оцінку вимозі позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 тисяч гривень, суд з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема фактично свідомо створених відповідачем перешкод у належному виконанні рішенні суду про поновлення на роботі, що мало своїм наслідком необхідність як звернення до правоохоронних органів з подальшим оскарженням їх відмови у внесенні відомостей про вчинене правопорушення до ЄДРД, а також подальшою необхідністю оскарження завідомо незаконних наказів роботодавця, що у свою чергу вірогідно мало наслідком порушення звичайного укладу життя, а також хвилювань, обумовлених порушенням невід`ємного права на працю, наявні обґрунтовані підстави вважати, що позивачу дійсно було спричинено моральну шкоду внаслідок протиправних дій відповідача.

З урахуванням принципу виваженості ти справедливості, співмірності спричиненої шкоди, наслідкам які наступили, суд вважає достатньою суму, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.

VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви).

Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

VІIІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 та 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, пов`язаного з вимогою про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Так по 1073,60 гривень мають бути стягнуті в рахунок витрат на оплату судового збору в частині вимоги про поновлення на роботі та стягнення наказу про дисциплінарне стягнення та поновлення на роботі (3*1073,60=3230,80), а також 1% від суми втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, що з урахуванням законодавчо визначеного мінімального платежу становить 1073,60 гривень.

Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 4294,40 гривень.

Оскільки позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди судом задоволено частково, відповідно і судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 259, 263, 265, 268, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Коломийського медичного фахового коледжу імені Івана Франка про визнання незаконними наказів, скасування записів в трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ директора Коломийського медичного фахового коледжу імені Івана Франка №6-к від 09.02.2023 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

Скасувати наказ директора Коломийського медичного фахового коледжу імені Івана Франка №11-к від 24.03.2023 «Про оголошення догани викладачу ОСОБА_1 ».

Скасувати наказ директора Коломийського медичного фахового коледжу імені Івана Франка №13-к від 31.03.2023 «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ».

Стягнути з Коломийського медичного фахового коледжу імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 11.01.2023 по 12.06.2023 включно в сумі 47912 (сорок сім тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 04 (чотири) копійки з обов`язковим відрахуванням всіх обов`язкових податків і зборів.

Стягнути з Коломийського медичного фахового коледжу імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Коломийського медичного фахового коледжу імені Івана Франка на користь держави 4294 (чотири тисячі двісті дев`яносто чотири) гривні 40 (сорок) копійок в рахунок оплати судового збору.

Стягнути з Коломийського медичного фахового коледжу імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 107 (сто сім) гривень 36 (тридцять шість) копійок в рахунок оплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

? Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Повний текст рішення виготовлено «22» червня 2023 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Коломийський медичний фаховий коледж імені Івана Франка, код ЄДРПОУ 02011338, зареєстроване місцезнаходження: вул. Івана Франка, 14, м. Коломия, Івано-Франківська область.

Суддя: Л.В. Валігурська