ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3698/23 Справа № 212/7933/21 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/7933/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «УКРСИББАНК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Акціонерного Товариства «УКРСИББАНК» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «УКРСИББАНК» про захист прав споживача, визнання кредитного договору припиненим в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання, яке постановлено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 січня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, до АТ «УКРСИББАНК» про захист прав споживача, визнання кредитного договору припиненим в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання,.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 04.05.2017 року між нею та Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» укладений договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку відповідно до якого банк надав спожитий кредит в сумі 75075,08 грн.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язуваласья повернути кредит не пізніше 04.05.2022 року.

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником вимог договору, Банк звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про дострокове повернення частини позики, що залишились, а саме: заборгованості за кредитом 44348,07 грн.; заборгованість за процентами згідно зі статтею 1048 ЦК України в сумі 12497,78 грн.; заборгованість за процентами згідно зі статтею 625 ЦК України1677,85 грн.; всього в сумі 58523,70 грн.

Після відкриття судового провадження у справі Позичальник ОСОБА_1 добровільно погасила всю суму заборгованості, в зв`язку з чим ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було закрито провадження у справі.

Але, незважаючи на дострокове повне погашення заборгованості та закриття судом провадження у справі, 29.06.2021 року з заробітної плати проведено договірне списання коштів на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 04.05.2017 в сумі 10904,40 грн.

Як пояснили працівники банку та свідчить довідка про рух коштів, грошові кошти утримані та направлені на погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до п.5.1 договору про надання споживчого кредиту, який передбачає договірне списання коштів на користь банку.

08.07.2021 року ОСОБА_1 направила Відповідачу заяву про надання довідки про відсутність заборгованості за Кредитним Договором, визнання договору припиненим в зв`язку з достроковим повним погашенням заборгованості та повернення на картковий зарплатний рахунок безпідставно утриману заробітну плату.

В задоволенні заяви відмовлено з посиланням на те, що за даними в системі банку обліковується заборгованість за кредитним договором, тому вимогу про припинення договорів вважають передчасною.

ОСОБА_1 вважає, оскільки суму заборгованості за кредитом, суму непогашених відсотків, комісій сплачено в повному обсязі достроково за вимогою Відповідача, то всі зобов`язання позивача перед відповідачем за основним зобов`язанням виконано, то дія договору припиняється.

Отже, з моменту пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а Банк втратив можливість нарахування та стягнення з Позичальника процентів за користування кредитними коштами.

В зв`язку з вищевикладеним, позивач просила суд визнати договір № 0 про надання споживчого кредиту від 04.05.2017 року, укладеним між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 припиненим в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання та стягнути з Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» безпідставно списані в порядку договірного списання грошові кошти в сумі 10904,40 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" про захист прав споживача, визнання кредитного договору припиненим в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання - задоволено.

Визнано договір №0 про надання споживчого кредиту від 04.05.2017 року, укладеним між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 припиненим в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання.

Стягнуто з Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані в порядку договірного списання грошові кошти в сумі 10904,40 гривень.

Стягнуто з Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «УКРСИББАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову повністю.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач АТ «УКРСИББАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зауважує, що кредитний договір діє до повного виконання сторонами свої зобов`язань за ним, що передбачено кредитним договором укладеним між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК» № 0 від 04 травня 2017 року. Підписавши вказаний договір ОСОБА_1 погодилась з умовами, викладеними у договорі та у Правилах споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК», які розміщенні на офіційному сайті банку.

Наполягає на правомірності нарахування відсотків після направлення вимоги про дострокове погашення.

Крім того, вважає, що особливу увагу слід звернути на те, що умовами кредитного договору передбачено договірне списання коштів на користь банку в порядку та строки та у сумах, що визначені у договорі зі своїх рахунків для погашення строкової та простроченої заборгованості за цим договором.

Посилається на висновок, до якого дійшов Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2022 року у цивільній справі № 477/33/20, згідно якого позовна вимога про визнання припиненим кредитного договору не може бути задоволена саме з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту, який не передбачений законом.

Також, просить зупинити провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/4518/16.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначила, що апеляційна скарга необґрунтована та безпідставна, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник АТ «УКРСИББАНК» Міщанін Є.В. доводи апеляційної скарги Банку підтримав , просив її задовольнити.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04.05.2017 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладений договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку відповідно до якого банк надав спожитий кредит в сумі 75075,08 грн. Відповідно до умов договору Позичальник зобов`язувався повернути кредит не пізніше 04.05.2022 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року закрито провадження у справі в зв`язку з добровільним задоволенням відповідачем вимог позивача, після відкриття провадження у справі.

Згідно виписки з рахунку ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСИББАНК» відбулось списання коштів на погашення кредитної заборгованості, згідно договору № 0 від 04.05.2017 року, а саме: 29.06.2021 року 1466,85 грн., 29.06.2021 року 9437,55 грн., всього 10904,40 грн.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу позивача АТ «УКРСИББАНК» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року в частині визнання договору припиненим в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання скасувати та відмовити в цій частині. В іншій частині рішення суду залишити ти без змін.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що з постановленням ухвали Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2021 у справі №212/7077/20 припинились зобов`язання по укладеному між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту з можливістю карткового рахунку № НОМЕР_1 від 04.05.2017. Отже позивач використав право вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, то в силу ст.599 ЦК України зобов`язання позивачки перед відповідачем виконано в повному обсязі.

Крім того, суд першої інстанції зазначав, що після звернення з позовом про стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ «УКРСИББАНК» безпідставно списаних в порядку договірного списання грошових коштів в сумі 10904,40 грн.суд першої інстанції виходив з того, що з моменту звернення банком до суду з позовними вимогами про дострокове повернення всієї суми заборгованостіБанк продовжував нарахування процентами за користування кредитними коштами, в тому числі після повного погашення заборгованості Позичальником, тому до даних спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, що повністю узгоджується з правовою позицією ВС, викладеній у постанові від 06 березня 2019 року по справі № 910/1531/18.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на користь ОСОБА_1 безпідставно списаних в порядку договірного списання грошових коштів в сумі 10904,40 гривень.

Проте, з висновком суду щодо визнання договору № 0 про надання споживчого кредиту від 04.05.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" припиненим в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

У справі, що переглядається судом апеляційної інстанції позивач звернулась з позовом про визнання договору № 0 про надання споживчого кредиту від 04.05.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" припиненим в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання.

Закон розрізняє такі поняття як договір та зобов`язання, які виникають у тому числі на підставі договорів чи інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11, частина друга статті 509 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту як припинення правовідношення, визнання правочину недійсним, разом з цим визнання правочину (договору) припиненим закон не містить.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України ). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору...»; «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком про те, що припинення обов`язку за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору. Щодо посилань на статті 997, 1008, 1044 ЦК України, якими передбачено право припинення відповідних договорів, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке. За змістом частин другої - шостої статті 997 ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) зробила висновок про те, що нормами статей 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21).

Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Отже, позовна вимога про визнання припиненим кредитного договору не може бути задоволена саме з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту, який не передбачений законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що позовна вимога про визнання припиненим кредитного договору не може бути задоволена саме з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту, який не передбачений законом.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ «УКРСИББАНК» безпідставно списаних в порядку договірного списання грошових коштів в сумі 10904,40 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 903/359/21.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Відповідачем за вимогою про стягнення коштів на підставі приписів статті 1212 ЦК України має бути учасник цивільних відносин, який безпосередньо та безпідставно збагатився за рахунок позивача.

У справі, яка переглядається, відповідачем Акціонерним Товариством «УКРСИББАНК» 29.06.2021 року з заробітної плати ОСОБА_1 проведено договірне списання коштів на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 04.05.2017 в сумі 10904,40 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме п.5.1 договору про надання споживчого кредиту, позичальник доручає банку здійснити договірне списання коштів на користь банку в порядку у строки у сумах, що визначені договором зі своїх рахунків, а саме № НОМЕР_2 для погашення строкової та простроченої заборгованості за цим Догоовром.

Таким чином, банком відбулось списання вказаних коштів безпідставно, оскільки на момент списання у позивача не було, а ні строкової, а ні простроченої заборгованості, а отже грошові кошти у розмірі 10904,40 грн. є безпідставно набутими та підлягають поверненню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення в частині задоволення вимог про визнання договору № 0 про надання споживчого кредиту від 04.05.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" припиненим в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного Товариства «УКРСИББАНК» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року в частині задоволення позовних вимог про визнання договору № 0 про надання споживчого кредиту від 04.05.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" припиненим в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання скасувати та відмовити в цій частині.

В іншій оскаржуваній частині рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: