КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/7502/2023 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кевлар-Групп», третя особа: Головне управління Держпраці у Київській області, про встановлення факту перебування у трудових відносинах,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Кевлар-Групп», третя особа: Головне управління Держпраці у Київській області, про встановлення факту перебування у трудових відносинах. Зазначив, що в період з 31.12.2018 року по 12.12.2019 року він працював начальником охорони у ТОВ «Кевлар-Групп», основним видом діяльності якого є надання охоронних послуг. Одним із об`єктів, охорону якого здійснював ТОВ «Кевлар-Групп», є Подільсько-Воскресенський мостовий перехід (робоча назва вказаного об`єкта «Мост»). До його обов`язків як начальника охорони входило здійснення контролю та організація роботи охоронців відповідача в процесі здійснення охорони Подільсько-Воскресенського мостового переходу під час його будівництва та об`єктів, які знаходяться на ньому; здійснення контролю за охоронцями, включаючи контроль за охайністю зовнішнього вигляду; недопущення до роботи охоронців з ознаками алкогольного або наркотичного сп`яніння; контроль за недопущенням несанкціонованого проникнення на територію охоронюваного об`єкта та вчинення дій по припиненню спроб несанкціонованого проникнення на такий об`єкт, забезпечення дотримання надійного контрольно-пропускного режиму; проведення інструктажів з працівниками охорони з питань пожежної безпеки, з питань охорони праці на робочому місці; вступний інструктаж з питань охорони праці на робочому місці; вступний інструктаж з питань охорони праці. У ході виконання трудових обов`язків він здійснював ведення постових відомостей охоронців, ведення табелю обліку використаного робочого часу охоронців відповідача, звітував перед керівництвом шляхом написання доповідних записок. При прийомі на роботу йому було надано перелік документів в одному екземплярі без підпису відповідача, які він мав заповнити та залишити у відповідача. Одним з таких документів були заява про прийняття на роботу та заява про звільнення без дати, згода на обробку персональних даних, письмове підтвердження відсутності кримінальних справ. Трудовий договір він не підписував, його повідомили про те, що він буде підписаний пізніше. Обумовлений сторонами розмір заробітної плати складав 12 000 грн., графік роботи з 07.30 до 16.30, п`ять днів на тиждень. Грошові кошти як заробітна плата виплачувалися на банківську картку через бухгалтера ТОВ «Кевлар-Групп» - ОСОБА_2 . Він звільнився через наявну заборгованість по заробітній платі та попросив занести до його трудової книжки запис про прийняття на роботу та звільнення, здійснити остаточний перерахунок заробітної плати, але відповідач відмовився, посилаючись на відсутність трудових правовідносин.

Позивач ОСОБА_1 просив встановити факт трудових відносин з ТОВ «Кевлар-Групп» та роботи на посаді начальника охорони у період з 31.12.2018 року до 12.12.2019 року включно; зобов`язати директора ТОВ «Кевлар-Групп» внести до його трудової книжки запис про прийняття на роботу на посаду начальника охорони з 31.12.2018 року та запис про звільнення з посади начальника охорони за власним бажанням з 12.12.2019 року; стягнути з ТОВ «Кевлар-Групп» заробітну плату за період з 31.12.2018 р. по 12.12.2019 р., виходячи з середньої заробітної плати по м. Києву в сумі 127 032,00 грн. з урахуванням утримання належних податків та зборів стягнути у розмірі 102 291,30 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з часу дати звільнення по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру середньоденного заробітку 552,26 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кевлар-Групп» витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи у розмірі 16 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що має значення для справи, неналежну оцінку його поясненням та доказам. Вважає, що довів факт наявності між ним та ТОВ «Кевлар-Групп» трудових правовідносин, виконання ним обов`язків начальника охорони об`єкта - Подільського мостового переходу від 26 опор естакади на урочищі Горбачиха через естакаду на Труханів острів, Арочного мосту та правобережну частину Подільського мостового переходу під час його будівництва за період з 31.12.2018 року до 12.12.2019 року. Суду надані копії постових відомостей, табелів обліку робочого часу працівників, які здійснювали охорону об`єкта «Міст», копії доповідних записок, копії журналу з реєстрації інструктажів, що були скріплені підписом начальника відділу кадрів ТОВ «Кевлар-Групп» Данильчук-Кушлик Т.Ю., копії посвідчення начальника охорони №18 від 02 січня 2019 року, копії платіжних доручень про перерахування коштів від ОСОБА_2. на його ім`я, як доказу здійснення систематичної оплати праці за виконану роботу. Суд вибірково врахував покази допитаних у судовому засіданні свідків. Також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з нього на користь ТОВ «Кевлар-Групп» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн., оскільки такі витрати не є співмірними із втраченим адвокатом ТОВ «Кевлар-Групп» часом та складністю справи.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ТОВ «Кевлар-Групп» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник Головного управління Держпраці у Київській області не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 просив встановити факт його перебування в трудових відносинах з ТОВ «Кевлар-Групп» в період з 31.12.2018 р. по 12.12.2019 р., зобов`язати директора ТОВ «Кевлар-Групп» внести в його трудову книжку відповідні записи про прийняття та про звільнення з роботи та стягнути невиплачену заробітну плату.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, допитавши свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 Конституцією України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ст. 2 КЗпП України).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.

З огляду на ці положення позивач повинен був дотриматися умов, необхідних для укладення трудового договору, а саме скласти заяву про прийняття на роботу, подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку тощо.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 квітня 2020 року у справі № 462/7621/15-ц, від 13 квітня 2020 року у справі № 344/2293/19, від 24 листопада 2021 року у справі №361/3422/19, від 16 червня 2022 року у справі № 638/16444/19.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження факту прийняття на роботу у ТОВ «Кевлар-Групп» і фактичного допуску до роботи ОСОБА_1 надав копію посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 02.01.2019 року, де зазначено його посаду як начальник охорони, бланки заяви про звільнення його з посади, підтвердження, що відносно нього судами України не приймалися рішення про обмеження його чи про заборону йому здійснювати обов`язки з охоронної діяльності, а також про обмеження його дієздатності чи про визнання його недієздатним, згоди на збір та обробку персональних даних, які були надані йому представником товариства при влаштуванні на роботу, копії постових відомостей товариства, табелів обліку робочого час у працівників товариства, які він особисто заповнював, копії доповідних записок позивача, копії журналів з реєстрації інструктажів з питань пожежної безпеки товариства, з питань охорони праці на робочому місці, реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці на робочому місці.

ТОВ «Кевлар-Групп» заперечувало, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з товариством та надало копії наказів директора ТОВ «Кевлар-Групп» від 23.10.2018 року та від 26.12.2018 року, копії журналів обліку ознайомлення працівників товариства з правилами внутрішнього трудового розпорядку, положенням про облік використання робочого часу, положенням про оплату праці, журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці, відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам ТОВ «Кевлар-Групп» за період з 2018 по 2019 рік, табелі обліку використання робочого часу за період з 2018 по 2019 рік.

Відповідно до наданих ТОВ «Кевлар-Групп» копії наказів директора ТОВ «Кевлар-Групп» від 23.10.2018 року та від 26.12.2018 року про затвердження штатного розпису товариства, копії наказів директора ТОВ «Кевлар-Групп» від 05.11.2018 року та від 21.08.2018 року про прийняття на роботу, штатним розкладом ТОВ «Кевлар-Групп» за період з 2018 по 2019 року була передбачена лише одна штатна одиниця за посадою начальника охорони, яку займала інша особа.

В журналах обліку ознайомлення працівників товариства з правилами внутрішнього трудового розпорядку, положенням про облік використання робочого часу, положенням про оплату праці, реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці, завірених підписом директора товариства та відповідною печаткою товариства, у відомостях про нарахування заробітної плати застрахованим особам ТОВ «Кевлар-Групп» в період часу з 2018 по 2019 рік та у табелях обліку використання робочого часу за цей же період відсутнє прізвище позивача ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання ОСОБА_1 на переказ на його банківську картку заробітної плати бухгалтером товариства ОСОБА_2. та наявність службового посвідчення ТОВ «Кевлар-Групп».

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів ТОВ «Кевлар-Групп» надало інформацію, що ФОП ОСОБА_2. не перебувала у 2019 році у трудових відносинах з ТОВ «Кевлар-Групп», а надавала послуги товариству відповідно до умов договору від 01.04.2017 року про надання комбінованих офісних адміністративних послуг, консультування з питань комерційної діяльності та послуг у сфері бухгалтерського обліку. На запит директора товариства «Кевлар-Групп» від 21.05.2021 року ФОП ОСОБА_2. повідомила, що її правовідносини з позивачем не стосуються ТОВ «Кевлар-Групп». У копії посвідчення на ім`я ОСОБА_1 як начальника охорони ТОВ «Кевлар-Групп» № 18 від 02.01.2019 року міститься відбиток печатки, який не відповідає затвердженій наказом директора товариства формі. Відповідно до анкети-опитання кандидата на працевлаштування до ТОВ «Кевлар-Групп» у працевлаштуванні позивачу ОСОБА_1 було відмовлено.

Надані суду ОСОБА_1 бланки заяви про звільнення його з посади, підтвердження, що відносно нього судами України не приймалися рішення про обмеження його чи про заборону йому здійснювати обов`язки з охоронної діяльності, а також про обмеження його дієздатності чи про визнання його недієздатним, згоди на збір та обробку персональних даних не свідчать про перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем.

ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів подання ТОВ «Кевлар-Групп» заяви про прийняття на роботу, надання документу, що посвідчує особу, та трудової книжки, винесення ТОВ «Кевлар-Групп» наказу при прийняття на роботу на певну посаду, а також виплати заробітної плати.

Суд першої інстанції правильно критично поставився до показів допитаного за клопотанням позивача свідка ОСОБА_3 , оскільки вони спростовуються дослідженими письмовими доказами у їх сукупності та показами допитаних за клопотанням відповідача свідків.

Судом не встановлено виконання позивачем трудових функцій у ТОВ «Кевлар-Групп», підпорядкування його правилам внутрішнього трудового розпорядку відповідача, забезпечення останнім позивачу умов праці та виплати винагороди за виконану роботу, а також не встановлено, що за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу позивачем провадилася робота в товаристві.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані докази, встановив обставини, які мають значення для справи, і правильно застосував норми матеріального права при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів не вбачає підстав також для скасування додаткового рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кевлар-Групп» витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, надання правничої допомоги ТОВ «Кевлар-Групп» в суді першої інстанції здійснювалося адвокатом АБ «Юрій Кормушин і партнери».На підтвердження понесених відповідачем витрат суду надано платіжне доручення № 4426 від 13.10.2022 на суму 16 000 грн. та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 09.02.2023.

Фактичне надання ТОВ «Кевлар-Групп» правничої допомоги підтверджується матеріалами справи.

Позивач ОСОБА_1 не довів, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є завищеною або не відповідає умовам договору про надання правничої допомоги.

Враховуючи предмет спору, необхідність збору доказів на підтвердження своєї позиції, складність та тривалість справи, визначений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу відповідає вимогам розумності та є спів мірним до витраченого адвокатом часу для надання правничої допомоги та складності справи.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 травня 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Матвієнко Ю.О.