Провадження № 22-ц/824/6371/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Шевчук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійовича, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що належний йому транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , який був предметом застави, правонаступник заставодержателя ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» відчужив на користь іншої особи за укладеним між ними договором купівлі-продажу вже після припинення забезпеченого заставою зобов`язання, а тому позивач вважає, що вказаний договір укладений з порушенням вимог ч.3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 28 Закону України «Про заставу» та ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

На підставі вищевикладеного, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (в порядку статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»), укладений 11.06.2021 року між ним, від імені якого діяло ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 992, за яким у власність ОСОБА_2 передано транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (в порядку статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»), укладений 11.06.2021 р. між ОСОБА_1 , від імені якого діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 992, за яким у власність ОСОБА_2 передано транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. у рівних частках, а саме по 496 грн. 20 коп. з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що судом першої інстанції не враховано, що заборгованість позивачем не сплачена в повному обсязі, а рішення суду про визнання застави припиненою було винесено після укладення спірного договору та на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції ще не набрало законної сили.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує на те, що пред`явлення банком до нього позову про стягнення заборгованості свідчить про зміну кредитором умов кредитного договору щодо строку його дії, порядку сплати процентів за договором, що вказує на відсутність боргу за договором про надання споживчого кредиту та відсутність права кредитора розпоряджатися заставним майном, та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у рамках виконавчого провадження повністю погашено заборгованість, яка виникла за кредитним договором забезпеченим заставою, тобто у даному випадку мало місце повне припиненням забезпеченого заставою зобов`язання, що свідчить й про фактичне припинення застави, однак після цього та вже під час оспорення дійсності застави в судовому порядку правонаступник заставодержателя ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» відчужив транспортний засіб, який був предметом застави, на користь іншої особи, уклавши з нею від імені позивача спірний договір купівлі-продажу, але за таких обставин повноваження на його укладення у ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» були відсутні, що є підставою для визнання спірного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно з умовами якого банк надав йому кредит у розмірі 25062,00 дол. США з розрахунку 14 % річних на строк з 30.07.2008 р. по 30.07.2015 р (а.с.11-17). Умовами вказаного договору передбачено, що банку в заставу передано належний ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .

Також, 30.07.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 219882, відповідно до якого остання зобов`язалась перед кредитором відповідати за виконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 , що виникли з договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 від 30.07.2008 р.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до боржників щодо повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2013 року у справі № 759/8446/13-ц позов банку про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 258 060,40 грн. На виконання вказаного рішення суду були видані виконавчі листи, які були пред`явлені до примусового виконання.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08.08.2019 року замінено стягувача - ПАТ «Дельта Банк» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , виданих Святошинським районним судом м.Києва у справі № 759/8446/13-ц, на його правонаступника - ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» (а.с.22).

Зазначена заборгованість ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_3 була погашена в повному обсязі, а тому 08.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Солонько М.М. винесено постанову про завершення виконавчого провадження № 56621729 на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом, що підтверджується копією відповідної постанови (а.с.23).

11.06.2021 року ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» в порядку ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» було укладено з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 992 (а.с.33-35).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.09.2021 року у справі № 761/31701/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року, позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» задоволено частково, а саме визнано припиненою заставу транспортного засобу марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .

Разом з тим, 03.11.2021 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 759/19414/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмета спору: ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», про витребування майна із чужого незаконного володіння, яким позов було задоволено.

20.07.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Корольовим М.А. було виконано зазначене рішення суду та відібрано у ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , шляхом завантаження його на евакуатор, про що складено відповідний акт приватного виконавця.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилом частини першої статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом (ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах є позасудовим способом звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов`язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах

За змістом частини 1 статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником;2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

За приписами ч.ч.2, 3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов`язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється у тому числі з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На підставі викладеного, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належний позивачу транспортний засіб, який був предметом застави, правонаступник заставодержателя ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» відчужив на користь іншої особи за укладеним між ними договором купівлі-продажу вже після припинення забезпеченого заставою зобов`язання, а тому вказаний договір укладений з порушенням вимог ч.3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 28 Закону України «Про заставу» та ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість за кредитним договором позивачем не сплачена в повному обсязі, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги дострокового повернення. Відповідний висновок міститься також у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 296/9419/18.

Так, з матеріалів справи вбачається, що подавши до суду позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованість за кредитним договором в сумі 258 060,40 грн, банк змінив строк виконання зобов`язання.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2013 року у справі № 759/8446/13-ц позов банку задоволено. Вказане рішення виконано, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 08.10.2019 року у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом.

Твердження апелянта про невідповідність розміру заборгованості за кредитним договором, стягнутої рішенням суду, еквіваленту в доларах США визначеному кредитним договором, також оцінюються колегією суддів критично, з огляду на те, що заочне рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2013 року у справі № 759/8446/13-ц банком не оскаржувалося та набрало законної сили.

Посилання апелянта на те, що рішення суду про визнання застави припиненою було винесено після укладення спірного договору не впливає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: