ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4955/23 Справа № 202/6227/22 Суддя у 1-й інстанції - Чудопалова С.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анна Сергіївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал» ), треті особи - ПН Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи його тим, що 12 червня 2021 року ПН Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В було вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» борг за кредитним договором №600240425 від 27 червня 2013 року за період з 16 січня 2019 року по 07 червня 2021 року у розмірі 45 472,59 грн. та складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 17 918,22 грн., строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 19 954,13 грн., строкової заборгованості по штрафам і пені 6 950,24 грн. та суми плати за вчинення виконавчого напису 650 грн.

Вказувала, що про вказаний виконавчий напис від 12 червня 2021 року та про відкриття виконавчого провадження №68163947 їй стало відомо 31 серпня 2022 року.

Зазначала, що приватним нотаріусом не було з"ясовано питання щодо безспірності заборгованості, у виконавчому написі нотаріуса вказано, що борг стягується за кредитним договором №600240425 від 27 червня 2013, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-банк», але нею не укладався кредитний договір №600240425 з АТ «Альфа-банк». В матеріалах виконавчого провадження №68163947 міститься кредитний договір №500951651 від 11 липня 2014 року, на підставі якого приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 , зареєстрованою у АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області від 10 вересня 1997 року.

Посилаючись на те, що приватним нотаріусом під час вчинення виконавчого напису було порушено умови законодавства та її права, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, що вчинений ПН Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 12 червня 2021 року та зареєстрований в реєстрі за №82818 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» боргу за кредитним договором №600240425 від 27 червня 2013 року за період з 16 січня 2019 року по 07 червня 2019, яка складається з: заборгованості - 44 822, 59 грн. та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 650,00 грн. Стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу адвоката.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та у стягненні витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неналежним чином встановлені обставини у даній справі. Нотаріусом правомірно вчинено оспорюваний виконавчий напис. Витати на правничу допомогу не відповідають критерію їх реальності в зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності а також критерію розумності та взагалі є недоведеними. Крім того, ними разом із відзивом на позовну заяву було подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яке судом першої інстанції залишено без реагування.

11 травня 2023 року позивачка ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошувала на тому, що нотаріусом порушено вимоги законодавства під час вчинення оспорюваного нею виконавчого напису. Крім того, звертала увагу на те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом та суд не вправі втручатись в ці правовідносини .

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України), у зв`язку з чим розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та це підтверджується матеріалами справи, що 12 червня 2021 року ПН Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №82818, яким було стягнуто з ОСОБА_1 борг на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №600240425 від 27 червня 2013 року, укладеним з АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», правонаступником якого є «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником якої є ТОВ «Вердикт Капітал». Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року по 07 червня 2021 року, яка становить 45 472,59 грн. та складається з простроченої заборгованість за сумою кредиту - 17 918,22 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 19 954,13 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенею становить 6 950,24 грн., та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 650,00 грн.

13 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С., на підставі виконавчого напису від 12 червня 2021 року, було відкрито виконавче провадження №68163947.

В матеріалах, наданих суду приватним виконавцем Макаренко А.С., наявний кредитний договір, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 , тобто іншою особою.

Крім цього, 04 січня 2023 до суду від Київського обласного державного нотаріального архіву Міністерства юстиції України надійшла копія виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Грисюк О.В. від 12 червня 2021 року за реєстровим №82818 та копії документів, що містяться в нотаріальній справі.

Так, в матеріалах нотаріальної справи, сформованої під час вчинення виконавчого напису, відсутній кредитний договір №600240425, на якому наголошує відповідач.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням норм чинного законодавства, не перевірив безспірності заборгованості. Під час його вчинення порушив вимоги статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Приватний нотаріус неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови №662, яка на час вчинення виконавчого напису уже була не чинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2021 року ПН Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №82818, яким було стягнуто з ОСОБА_1 борг на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №600240425 від 27 червня 2013 року, укладеним з АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», правонаступником якого є «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником якої є ТОВ «Вердикт Капітал». Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року по 07 червня 2021 року, яка становить 45 472,59 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 17 918,22 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 19 954,13 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенею становить 6 950,24 грн., та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 650,00 грн.

На підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса 13 січня 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №68163947.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано.

Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження №12-5гс21).

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 20 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.

З копій матеріалів виконавчого напису, наданого на запит суду, вбачається, що до заяви про вчинення виконавчого напису ТОВ «Вердикт Капітал» було додано виписку з особового рахунку за кредитним договором №600240425 від 27 червня 2013 року, довідку про умови кредитування з використанням картки "Прибуткова картка з кредитом ", 2 заяви ОСОБА_1 на відкриття поточних рахунків в ПАТ "Альфа-Банк", додаток до публічної пропозиції ПАТ "Альфа-Банк" на оформлення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Прибуткова картка з кредитом ") від 27 червня 2013 року, 2 чек листи з переліком документів, які складають досьє клієнта (а.с. 114-123).

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».

При цьому, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17 (провадження №61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі №172/1652/18 (провадження №61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), від 08 грудня 2021 року у справі №751/5727/20.

У постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, Верховний Суд розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

В той же час згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Позивачка наголошувала на тому, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника та грубих порушень допущенних нотаріусом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказані доводи підтверджуються матеріалами справи та не спростовані доводами апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що нотаріусом правомірно вчинено оспорюваний виконавчий напис є хибними.

Інші доводи апеляційної скарги в частині правомірності виконавчого напису, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Стосовно незгоди відповідача з рішення суду в частині стягнення з них витрат на правову допомогу у розмірі 18 445 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року у справі №761/16207/20 (провадження №61-8538св22) зазначено, що: «У додатковій постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що: «40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. 41. Відповідно до пунктів 1,2,4,5,6,12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. 42. Зі змісту статей 10,11,12,13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. 43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). 44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 (провадження №12-14гс22) зазначено, що: «127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19). 133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. 135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18.142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. 143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. 144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. 145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права».

У справі, що переглядається, позивачка, при зверненні до суду з позовом, поставила питання про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 37 321,15 грн. та зазначила, що між нею та адвокатом Башкєєвою А.О. був укладений договір про надання правової допомоги №26 від 26 серпня 2022 року, оплата за вказаним договором становить 1 000,00 доларів, що еквівалентно 37 321,15 грн. Крім цього, ОСОБА_1 був укладений договір про надання правничої допомоги №09/2022 від 26 серпня 2022 року із адвокатом Протопоп Ю.А. (договір є додатковим договором до договору про надання правової допомоги №26 від 26 серпня 2022 року), яка здійснювала представництво позивача в судових засіданнях. На момент подачі позову позивачем вже сплачено адвокату Башкєєвій А.О. на її картковий рахунок 18 445,00 грн., про що надано квитанцію.

До позовної заяви позивачем було додано лише попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, копії договору про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Башкєєвою А.О. №26 від 26 серпня 2022 року, ордеру на надання правової допомоги та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

В подальшому було надано копію договору про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Протопоп Ю.А., ордеру на надання правової допомоги та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Колегія суддів наголошує на тому, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи.

Позивачкою не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З договору про надання правової допомоги №26 від 26 серпня 2022 року та договору про надання правничої допомоги №09/2022 від 26 серпня 2022 року не вбачається погодженого його сторонами розміру гонорару адвоката.

У п. 2.2.4 договорів зазначено, що відповідно до порядку та строків, що зазначаються у договорі та його додаткових угодах, які є його невід`ємною частиною, клієнт зобов`язаний оплатити адвокату вартість юридичних послуг, за домовленістю. Втім жодних доказів того яка вартість юридичних послуг встановлена за договорами, матеріали справи не містять. Пунктом 5.1 визначено, що додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами. Втім жодних додаткових угод або додатків до договорів матеріали справи не містять.

Такими чином правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу відсутні та доводи апеляційної скарги в частині безпідставного стягнення витрат на правову допомогу приймаються до уваги.

Отже, відповідно до ст.ст.375,376 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувавши рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, тоді як в іншій частині оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 18 445,00 грн - витрат на правову допомогу, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 червня 2023 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров