Справа№592/267/23
Провадження №2/592/505/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Князєв В.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня № 4» Сумської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання дії неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом та вимоги мотивує тим, що згідно наказу № 755-к від 17.04.1978 він був прийнятий на роботу на Сумський чавуноливарний завод «Центролит» на якому працював варником рідкого скла ливарного виробництва цеху № 2 зі шкідливими умовами праці по 21.04.1983. Варіння рідкого скла здійснював у 3 зміни 4-ма автоклавами паром при температурі 154 градуси по цельсію з додаванням рідкого натру (водяного розчину каустичної соди). Змінна норма складала 8 автоклавів рідкого скла. В листопаді 1982 року адміністрація цеху, з метою поліпшення якості рідкого скла, розпочала розробку технології варіння рідкого скла із застосуванням при його варінні мінерального добрива карбаміду (сечовини), в склад якого входила отрутна хімічна речовина аміак. 14.04.1983 працюючи на нічній зміні та виконуючи професійні обов`язки по виробництву рідкого скла з карбамідом, при виконанні технологічної операції наповнення відра рідким склом через випускний кран автоклавів з метою проведення контролю на його готовність (щільність по ареометру), аміак викликав різке подразнення очей, дихальних шляхів, рефлекторну затримку дихання, відчуття задухи, подразнення в порожнині рота та в носі, першіння в горлі з позивами кашлю, стискання в грудях, затруднене дихання, в`ялість, слабкість, пітливість, втомленість, сильний головний біль, біль в грудях. З даними симптомами він звернувся зі скаргами та медичною допомогою в здоровпункт заводу «Центролит» до фельдшера ОСОБА_2 фельдшер вислухавши і обстеживши його прийшла до висновку про наявність у нього не тяжкої форми професійного отруєння парами аміаку. Однак, фельдшер проігнорувала виконати п. 2.6 Положення про розслідування і учьот нещасних випадків на виробництві, не повідомила адміністрації про випадок його професійного отруєння не тяжкої форми, віднесеного до нещасних випадків на виробництві. У зв`язку з цим просить суд визнати дії 4 Сумської міської клінічної лікарні в особі чергового фельдшера здоровпунту Сумського чавуноливарного заводу «Центролит» 14.04.1983 ОСОБА_2 , якою встановлено наявність професійного захворювання - отруєння аміаком (нещасного випадку) у варника рідкого скла ливарного виробництва цеху № 2 заводу «Центролит» ОСОБА_1 при варінні рідкого скла з карбамідом (сечовиною) на нічній зміні 14.04.1983, неправомірними.

Представник відповідача КНП «Клінічна лікарня № 4» СМР надав до суду відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що на сьогоднішній день термін зберігання первинної медичної документації оздоровчого пункту вичерпано. Фельдшер ОСОБА_2 у трудових відносинах з КНП «Клінічна лікарня № 4» СМР наразі не перебуває. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , якій направлялася копія позовної заяви з додатками, відзив на позовну заяву не подала.

Третя особа ОСОБА_3 , якому направлялася копія позовної заяви з додатками, пояснень на позовну заяву не подав.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 17.04.1978 по 21.04.1983 працював в чавуноливарному заводі «Центролит» (а.с. 9-10).

З листа від 26.11.1998 вбачається, що при лабораторному обстеженні заводу «Центролит» пари аміаку на робочому місці варника рідкого скла в цехі № 2 не виявлялося, так як в технологічному процесі карбамід не використовувався (а.с. 13).

З відповіді підписаної Зеленською та Аветікян вбачається, що ОСОБА_1 звертався до фельдшера ОСОБА_2 з скаргами на головний біль, при огляді ніяких відхилень від норми лікарем не виявлено (а.с. 14).

В листі від 21.04.1983 вказано, що робота по застосуванню сечовини для варки рідкого скла не ведеться. Завод працює по старій технології використання водяного розчину їдкого натра (а.с. 30).

Із заключення лікарсько-експертної комісії від 03.08.1989 вбачається, що ОСОБА_1 мав захворювання вегето-судинна дистонія та інші, з умовами праці не пов`язані (а.с. 88).

З висновку Академії медичний наук України від 18.03.1999 вбачається, що ОСОБА_1 не працює в шкідливих умовах праці з 1983 року. При обстеженні в 989 році професійної паталогії у хворого не виявлено. При повторних переглядах медичної документації за минулі 10 років не було підстав для перегляду первинного рішення (а.с. 89).

Також в довідці головний лікар зазначив, що на основі детального вивчення медичної документації ОСОБА_1 немає відомостей про наявність у нього професійного захворювання (а.с. 92).

З виписки з історії хвороби від 20.11.1985 вбачається, що ОСОБА_1 має захворювання вегето-судинна дистонія (а.с. 109).

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За нормами статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З наданих до суду доказів ОСОБА_1 відсутні підтвердження, що фельдшер ОСОБА_2 прийшла до висновку про наявність у позивача не тяжкої форми професійного отруєння парами аміаку, як позивач зазначає у позовній заяві.

У постанові Ковпаківського РВ СМУ від 11 лютого 2010 року зазначено, що перевищення норми аміаку виявлено не було, в порушенні кримінальної справи відмовлено.

Також слід зазначити, що події за позовами ОСОБА_1 стосовно стану здоров`я позивача та обставин, що відбувалися 13, 14 квітня 1983 року неодноразово були предметом судового дослідження. Зокрема, Апеляційний суд Сумської області у своєму рішенні від 09 січня 2007 року прийшов до висновку, що необхідності у наданні позивачеві медичної допомоги, пов`язаної саме з отруєнням, не було. Ознак отруєння виявлено не було. Факт погіршення стану здоров`я позивача у квітні 1983 року в результаті отруєння та заподіяння шкоди його здоров`ю не підтверджується. Факт отруєння не знайшов підтвердження. Це вбачається з рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 лютого 1992 року, яким було відмовлено в позові ОСОБА_1 до Сумського заводу «Центроліт» про встановлення факту отруєння та відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Вбачається, що необхідності у наданні медичної допомоги позивачеві, пов`язаної саме з отруєнням, а також у вжитті в зв`язку з цим інших заходів, саме на чому наполягає позивач, не було.

За численними висновками Київського НДІ гігієни праці та профзахворювань встановлено, що захворювання, виявлені у ОСОБА_1 , не були пов`язані з умовами праці позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що обставини зазначені у позовній заяві не знайшли свого підтвердження, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дії 4 Сумської міської клінічної лікарні в особі чергового фельдшера здоровпунту Сумського чавуноливарного заводу «Центролит» 14.04.1983 ОСОБА_2 , якою встановлено наявність професійного захворювання - отруєння аміаком (нещасного випадку) у варника рідкого скла ливарного виробництва цеху № 2 заводу «Центролит» ОСОБА_1 при варінні рідкого скла з карбамідом (сечовиною) на нічній зміні 14.04.1983, неправомірними, задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 263, 264, 280-281 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня № 4» Сумської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання дії неправомірними залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Б. Князєв