Справа № 138/2919/22
Провадження № 22-ц/801/868/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Київської Т. Б. в залі суду в місті Могилеві-Подільському Вінницької області без участі сторін,

у цивільній справі № 138/2919/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони спору мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачкою, яка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вона не має можливості працювати та забезпечувати себе самостійно. Відповідач фізично здоровий, інших утриманців не має, офіційно працевлаштований.

Враховуючи зазначені обставини, позивачка просила ухвалити рішення яким стягувати з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, щомісяця, до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 лютого 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів з дня звернення до суду, а саме 01.12.2022 до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи вимоги щодо стягнення аліментів на утримання позивача, суд, з огляду на приписи статей 75, 84 СК України, виходив із обґрунтованості та доведеності таких вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, просив змінити рішення місцевого суду, зменшивши розмір стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 з 1/4 до 1/12 частини, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та дружини у загальному розмірі частини його заробітку є занадто обтяжливим.

Зокрема вказав, що на його утриманні перебувають непрацездатний батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та безробітна мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сукупний дохід яких становить 3 699 грн. 76 коп. за 9 місяців 2022 року, тобто в середньому 718 грн. 28 коп. в місяць на двох або 359 грн. 14 коп. на одну особу. На підтвердження такого факту відповідачем надано суду довідку Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області №4 від 11.01.2023, відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених/доходів та утримання податків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 станом на 11.01.2023. Відповідач зареєстрований за адресою місця реєстрації свого батька, проте фактично там не проживає, оскільки працює в іншій місцевості, а саме у відділі № 2 ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, про що матеріали справи містять відповідні докази, що створює зрозумілі перешкоди в проживанні разом з батьками. Висновок суду про те, що фактичне не проживання відповідача з батьками автоматично доводить той факт, що вони не перебувають на його утриманні, не базується на жодній нормі матеріального чи процесуального права, являється припущенням головуючого судді і в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може бути покладеним в основу рішення суду. За вказаних обставин позиція суду про те, що матеріали справи нібито не містять відомостей про наявність у відповідача інших утриманців, не відповідає дійсності і неврахування судом таких обставин вказує на упереджене ставлення до відповідача, а прийняте рішення є неаргументованим та несправедливим, що являється грубим порушенням норм процесуального права. Зауважує, що виходячи з принципу справедливості та розумності, правильним було б призначення до стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини та неповнолітнього сина в загальному розмірі, що не перевищував би 1/3 всіх його доходів, та який би відповідав розміру аліментів на двох неповнолітніх дітей.

Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись при цьому на правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень статті 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.06.2021 ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_6 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Сторони спору є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.6).

Згідно з довідкою № 10-9/414 від 15.12.2021 Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований, однак не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується довідкою про склад сім`ї № 1365 від 15.12.2021 Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с.7,8).

Відповідно до довідки № 135 від 30.11.2022 голови квартального комітету № 7, дитина сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Також суду надано довідку № 134 від 30.11.2022 голови квартального комітету № 7, згідно з якою ОСОБА_1 на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дитиною трьох років (а.с.10).

Відповідачем подано відзив в якому зазначено, зокрема, що на його утриманні перебувають непрацездатній батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та безробітна мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сукупний дохід яких становить 3 699 грн. 76 коп. На підтвердження такого факту відповідачем надано суду довідку Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області №4 від 11.01.2023 (а.с.38), в якій зазначено про те, що батько пенсіонер, а мати безробітна. Разом з тим, як слідує з довідки виконкому Яришвіської сільської ради №2-26/152 від 05.12.2022 (а.с.16) та №680 від 07.12.2021 (а.с.9) відповідач зареєстрований за адресою місця реєстрації свого батька, проте фактично там не проживає.

Враховуючи викладене, а також те, що сама по собі реєстрація відповідача фактично за однією адресою з батьком не доводить той факт, що він та мати відповідача перебувають на його утриманні, а жодного доказу, який б підтверджував факт перебування на утримання відповідача його батьків не було надано, тому місцевий суд визнав недоведеною дану обставину.

У своїх запереченнях на позов відповідач вказував, що він не згоден з розміром частки, яку позивачка просить стягувати з його доходу на її утримання, тобто, саме факт можливості надання такого утримання відповідач не заперечував. Просив стягувати з нього на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку 1/10 частини від усіх видів доходу посилаючись, зокрема, на наявність рішення Могилів-Подільського міськрайоного суду Вінницької області від 14 лютого 2023 року про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 від усіх видів його доходу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатною особою, працевлаштований, відомостей про наявність тяжких захворювань або інших вад здоров`я ним не надано, так і наявності у нього інших утриманців, тому дійшов висновку, що останній спроможний утримувати і дитину і дружину до досягнення дитиною трирічного віку та може надавати на утримання дружини саме 1/4 частину доходу, оскільки на його власне утримання залишається ще 1/2 від усіх видів доходу.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно з частиною першою статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Частини друга, четверта, шоста статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані ОСОБА_2 докази, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що відповідач є працездатною особою, працевлаштований, а сам факт проживання з батьками та їх незначний дохід не свідчить, що вони перебувають на його утриманні.

Самі посилання відповідача на перебування на його утриманні батьків, не можуть бути беззаперечними аргументами його незадовільного матеріального становища, що унеможливлює надання матеріальної допомоги для позивачки до досягнення дитиною трирічного віку.

Інших доказів, які б свідчили про неможливість стягнення з відповідача аліментів у визначеному судом розмірі ОСОБА_2 до суду першої інстанції та до апеляційного суду не надано.

Апеляційний суд зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім, тому з огляду на встановлені у справі обставини, визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання дружини, а саме від доходу відповідача, не порушує інтереси сторін.

Визначений розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку відповідає обставинам справи та матеріальному становищу відповідача, який не надав належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу матері дитини у визначеному судом розмірі.

Доводи апеляційної скарги, що сукупний розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача у розмірі частини його заробітку є обтяжливим колегія суддів відхиляє.

Згідно з частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Таким чином, загальний розмір відрахувань, які підлягають стягненню з відповідача не порушують вимог закону.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості згодом, після визначення розміру аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України).

Відповідач не надав суду доказів того, що дійсно має скрутне матеріальне становище, отже, суд першої інстанції, визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання позивачки, врахував правила статті 75, 84, 182 СК України, дав правильну оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

Тобто, підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у частині визначення розміру стягуваних аліментів на утримання позивачки відсутні.

Колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська