Справа № 127/8438/23
Провадження № 2/127/989/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря судових засідань Жмудь Я.П.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

представників відповідача: Баженової В.М.,

та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, в залі суду м. Вінниця, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Вінницького міського центру зайнятості, Вінницького обласного центру зайнятості про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Вінницького міського центру зайнятості, Вінницького обласного центру зайнятості про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що позивач працювала в обласній службі зайнятості з 21 серпня 1992 року на різних посадах. Наказом Державної служби зайнятості (Центрального апарату) №151к від 05.09.2018р., Вінницького обласного центру зайнятості №523-к від 06.09.2018 року позивач була переведена на посаду заступника директора Вінницького міського центру зайнятості. Наказом Вінницького обласного центру зайнятості №191-к від 27.02.2023 року, звільнена з посади заступника директора Вінницького міського центру зайнятості 28 лютого 2023 року, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Звільнення позивач вважає незаконним оскільки Наказом Міністерства економіки України від 18.10.2022 року №3905 «Про реорганізацію Вінницького міського центру зайнятості» прийнято рішення реорганізувати базовий центр зайнятості - Вінницький міський центр зайнятості шляхом його приєднання до Вінницького ОЦЗ та установлено, що Вінницький ОЦЗ є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків Вінницького МЦЗ. Наказом Вінницького ОЦЗ від 05.01.23 року №8-к, визначено «попередити працівників Вінницького МЦЗ про зміни в організації праці, які пов`язані з реорганізацією базового центру зайнятості - Вінницького МЦЗ шляхом його приєднання до Вінницького ОЦЗ та можливе їх вивільнення відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників». Пунктом 2 та 3 цього наказу визначено: «запропонувати працевлаштування працівникам Вінницького МЦЗ, які попереджені про можливе вивільнення у зв`язку із змінами в організації праці, на наявні вакантні посади. У разі незгоди попереджених працівників працевлаштуватись на запропонованих вакантних посадах, трудові відносини з ними припинити по закінченню двомісячного терміну попередження, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України». Позивач звертає увагу на наявність достатньої кількості новостворених посад у Вінницькому ОЦЗ у період з дня попередження 5 січня 2023 року до дня звільнення - 28 лютого 2023 року, які вона змогла б обійняти, оскільки має вищу юридичну освіту, має досвід роботи на посаді першого заступника, заступника директора Вінницького обласного центру зайнятості, заступника директора Вінницького міського центру зайнятості. Зазначає, що наявність вакансій по Вінницькій обласній службі зайнятості за період із 05 січня по 28 лютого 2023 року, свідчать і пропозиції роботи, які пропонувались іншим працівникам, попередженим про вивільнення.

Зокрема, у Вінницькому обласному центрі зайнятості на дату звільнення позивача була вакантна посада провідного консультанта з організації закупівель відділу організації закупівель управління матеріально-технічного забезпечення та закупівель. Цю роботу позивач могла б успішно виконувати, оскільки неодноразово проходила навчання та підвищення кваліфікації у сфері державних закупівель в Україні. На думку позивача, відповідачем протиправно не виконано свого обов`язку щодо надання такої пропозиції їй, натомість запропоновано цю вакансію директору ВМЦЗ, від якої остання відмовилась.

Позивач також зазначає, що станом на 23.02.2023 р. Вінницькій філії надано лише незасвідчений витяг із штатного розпису Вінницького обласного центру зайнятості, яким на сьогодні керується філія, пояснюючи що затвердженого штатного розпису немає. На посаду заступника директора, яку обіймала позивач, було переведено працівника, який обіймав посаду заступника директора начальника відділу організації працевлаштування населення Вінницького міського центру зайнятості, посаду якого було дійсно скорочено і у штатному розписі реорганізованої структури її посада не передбачена. В свою чергу, позивач має високу кваліфікацію та найбільш тривалий безперервний стаж роботи в установі порівняно з іншими працівниками - 30 років 5 місяців, у тому числі 23 роки на посадах керівного складу. В продовж всього періоду роботи постійно працювала над підвищенням ссвого фахового рівня, систематично підвищувала кваліфікацію в ІПК ДСЗ. За період роботи у Вінницькому міському центрі зайнятості дисциплінарних стягнень не мала, водночас її кваліфікація підтверджується численними відзнаками та нагородами Правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, Міністерства соціальної політики, Державного Центру зайнятості.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач зазначила, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно із довідкою про доходи, заробітна плата, яку позивач отримала за грудень 2022 року становить 36 860.72 грн, за січень 2023 року - 25 477.05 грн. Таким чином середня заробітна плата, обчислена за два відпрацьовані місяці перед звільненням, становить 1 416.77 грн. Загальне число робочих днів у період з дня звільнення по 17.05.2023 р. складає 56 днів, у зв`язку з чим, розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу становить 79 339,12 грн.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, звернулася до суду із даною позовною заявою та просила визнати незаконним та скасувати наказ Вінницького обласного центру зайнятості №191-к від 27.02.2023 року «Про звільнення ОСОБА_3 »; поновити позивача на посаді заступника директора Вінницького міського центру зайнятості з 28.02.2023 року та стягнути з Вінницького обласного центру зайнятості на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, просила звернути до негайного виконання.

Ухвалою суду від 28.03.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

29.03.2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 30.03.2023 року справу прийнято до розгляду на відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

17.04.2023 року від представника відповідача Вінницького обласного центру зайнятості на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивач сама погодилась на звільнення за п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України до спливу двомісячного строку, визначеного ст. 49-2 КЗпП. Позивач була попереджена про наступне вивільнення наказом Вінницького обласного центру зайнятості від 05.01.2023 року №8-к та до закінчення строку попередження, особисто подала заяву про скорочення цього строку і просила звільнити її у визначену нею дату. На думку відповідача, роботодавцем не порушено вимоги статей 40, 49-2 КЗпП України, оскільки обов?язок по працевлаштуванню працівника покладається на роботодавця протягом усього строку попередження про вивільнення, а позивач подавши відповідну заяву про скорочення такого строку, виявила свою волю на припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 40 К3пП України. Звертаючись до роботодавця із заявою щодо скорочення строку попередження про звільнення, позивач мала зважати на правові наслідки подання такої заяви.

Окрім того відповідачем зазначено, що при застосуванні переважного права залишення на роботі, має бути хоча б дві рівнозначних посади. В штатному розписі Вінницького міського центру зайнятості на 2022 рік, введеного в дію з 01.01.2022 року, на дату попередження позивача про наступне скорочення посади заступника директора міського центру зайнятості було 63 штатних посади. Штатний розпис Вінницької філії Вінницького обласного центру зайнятості затверджено 30.12.2022 року та введено в дію з 01.01.2023 року, в кількості штатних посад - 85 ( у тому числі Іллінецький відділ - 6 штат. посад, Літинський відділ - 6 штат. посад, Липовецький відділ - 6 штат. посад, Немирівський відділ- 7 штат. посад, Погребищенський відділ - 7 штат. посад, Тиврівський відділ - 6 штат. посад, Оратівський сектор - 2 штат. посади).

При цьому, в штатному розписі філії однорідної посади, з якої звільнено позивача (заступника директора Вінницького міського центру зайнятості, як юридичної особи) не залишилось, а введено посаду заступника директора філії, як відокремленого підрозділу обласного центру зайнятості, який не має статусу юридичної особи, та має інші функції та обов`язки. Посаду заступника директора Вінницького міського центру зайнятості було скорочено. Згідно з Положенням про Вінницький міський центр зайнятості та Положенням про Вінницьку філію Вінницького обласного центру зайнятості, за юридичною природою це різні установи (суб?єкти). Вінницький міський центр зайнятості відповідно до Положення є юридичною особою публічного права, станом на 17.04.2023 року, знаходиться у стані припинення. Вінницька філія Вінницького обласного центру зайнятості не є юридичною особою, не має окремого балансу, окремого рахунку в установах банку, і є відокремленим підрозділом Вінницького обласного центру зайнятості. Враховуючи зазначені вище відмінності, відповідач звертає увагу, що між положеннями про міський центр зайнятості та філію обласного центру зайнятості, відповідно і посадові обов?язки заступників директора цих структур є неідентичні та нерівнозначні.

Додатково зазначає, що посилання позивача у позові на те, що посада заступника директора Вінницького міського центру зайнятості, яку вона обіймала, була передбачена штатним розписом Вінницької філії Вінницького обласного центру зайнятості є безпідставним, оскільки в результаті реорганізації Вінницького міського центру зайнятості шляхом його приєднання до Вінницького обласного центру зайнятості проводилось працевлаштування на нові посади нового структурного підрозділу обласного центру зайнятості. У зв?язку із зазначеним, при звільненні працівників не застосовувалось положення ст. 42 КЗпП України про переважне право залишення на роботі в Вінницькому міському центрі зайнятості, так як відбувалось припинення установи, а відтак скорочення чисельності і штату усіх посад у Вінницькому міському центрі зайнятості. Правило про переважне право не може бути реалізовано, коли в установі, організації скорочується посада, яка є єдиною, тому і відсутні підстави для будь-якого порівняння працівника, який обіймав цю посаду з працівниками за іншою посадою. В штатному розписі Вінницького міського центру зайнятості була передбачена одна посада заступника директора.

24.04.2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

01.05.2023 року на адресу суду від представника відповідача Вінницького обласного центру зайнятості надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що позовні вимоги не відповідачі визнають у повному обсязі посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 , підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, враховуючи обставини зазначені у позові.

Представник Вінницького міського центру зайнятості Качурішин О.В. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві Вінницького обласного центру зайнятості.

Представники Вінницького обласного центру зайнятості Дрижук Г.В. та ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у своєму відзиві на позовну заяву.

Cуд, заслухавши пояснення осіб, дослідивши та оцінивши всі докази, подані на підтвердження позовних вимог та на їх заперечення, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 12 і 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом достовірно встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_3 з 06.09.2018 року працювала на посаді заступника директора Вінницького міського центру зайнятості (а.с. 11, 25-31).

У відповідності до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» - розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно Наказу Міністерства економіки України від 18.10.2022 року за №3905 про реорганізацію Вінницького міського центру зайнятості, реорганізовано базовий центр зайнятості Вінницький міський центр зайнятості шляхом його приєднання до Вінницького обласного центру зайнятості (а.с. 7 зворот - 8).

Наказом Вінницького обласного центру зайнятості від 20.12.2022 року за №285 про утворення філій Вінницького обласного центру зайнятості, утворено шість філій, в тому числі і відокремлений підрозділ Вінницьку філію Вінницького обласного центру зайнятості (а.с. 19).

З наказу Вінницького обласного центру зайнятості від 05.01.2023 року за №8-к про попередження працівників Вінницького міського центру зайнятості про зміни в організації праці встановлено, що начальнику відділу по роботі з персоналом Вінницького обласного центру зайнятості ОСОБА_2 разом з головою комісії з реорганізації Вінницького міського центру зайнятості ОСОБА_5 , наказано попередити працівників Вінницького міського центру зайнятості про зміни організації праці, які пов?язані з реорганізацією базового центру зайнятості Вінницького міського центру зайнятості шляхом його приєднання до Вінницького обласного центру зайнятості та можливе їх вивільнення відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв?язку із скороченням чисельності та штату працівників; Начальнику відділу по роботі з персоналом обласного центру зайнятості ОСОБА_2 наказано запропонувати працевлаштування працівникам Вінницького міського центру зайнятості, які попереджені про можливе вивільнення у зв?язку із змінами в організації праці, на наявні вакантні посади (а.с. 16).

Відповідно до попередження про зміни в організації праці, ОСОБА_3 повідомлено, що посаду заступника директора Вінницького міського центру зайнятості, яку обіймала позивач, буде скорочено, в зв`язку з чим, ОСОБА_3 підлягає вивільненню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, після закінчення двомісячного терміну з моменту попередження з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. В разі виникнення вакансії, яка буде відповідати професії та спеціальності ОСОБА_3 , або іншої роботи у Вінницькому обласному центрі зайнятості і його філіях, до закінчення двомісячного терміну попередження, вона буде запропонована ОСОБА_3 (а.с. 18). З даним попередженням позивач ОСОБА_3 ознайомилась 05.01.2023 року, що підтверджується її особистим підписом і не заперечувалось позивачем в ході судового розгляду.

Із заяви заступника директора Вінницького міського центру зайнятості Аляб`євої С.С. від 21.02.2023 року встановлено, що позивач у зв`язку із погіршенням стану здоров`я просила скоротити двомісячний термін попередження про вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату та просила звільнити її за п. 1 ст. 40 КЗпП України 28.02.2023 (а.с. 68).

Згідно наказу Вінницького обласного центру зайнятості від 27.02.2023 року за №191-к, позивача ОСОБА_3 , 28.02.2023 року звільнено з посади заступника директора Вінницького міського центру зайнятості у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 17).

Норми частини першої ст. 49-2 КЗпП України вказують про обов`язкове персональне попередження працівників про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

Згідно із пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку змін організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд відхиляє доводи позовної заяви про порушення роботодавцем вимог статей 40, 49-2 КЗпП України оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на роботодавця протягом усього строку попередження про вивільнення, а позивач подавши відповідну заяву про скорочення такого строку виявила свою волю на її звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Також не можуть бути взяті до уваги як необґрунтовані твердження позивача про те, що роботодавцем відповідно до ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про наступне вивільнення з посади не було запропоновано усіх вакантних посад і не враховано її кваліфікаційну (професійну) перевагу на залишення на роботі. Так, 21.02.2023 року позивачем власноручно написано і подано роботодавцю заяву з проханням звільнити її з займаної посади з підстав п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто переконливим та об`єктивним є висновок, що реального наміру продовжувати правовідносини з відповідачем у позивача не було.

Звертаючись до роботодавця із заявою від 21.02.2023 року щодо скорочення строку попередження про звільнення, позивач мала зважати на правові наслідки подання такої заяви.

Отже, будь-яких порушень при вивільненні ОСОБА_3 із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, які були б достатньою підставою для поновлення його на роботі, відповідачем допущено не було.

Оскільки до задоволення не належать вимоги ОСОБА_3 про поновлення на роботі, тому не підлягає до судового захисту і позов у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адже ця вимога є похідною від основної, в задоволенні якої слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 40, 49-2, 235, 252 КЗпП України, ст.ст. 2,

4, 13, 76-81, 95, 133-141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Вінницького міського центру зайнятості, Вінницького обласного центру зайнятості про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23.05.2023 року.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Вінницький міський центр зайнятості, , адреса місця знаходження: 21001, м. Вінниця, вул. Привокзальна, 28.

Відповідач: Вінницький обласний центр зайнятості, , адреса місця знаходження: 21009, м. Вінниця, вул. Стрілецька, 3 А.

Суддя: