01.05.2023 Єдиний унікальний номер 205/1109/23
Єдиний унікальний номер судової справи 205/1109/23
Номер провадження 2/205/1165/23
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу № 205/1109/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення повернення позики, суми інфляційного збільшення заборгованості та моральної шкоди,
06.02.2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення повернення позики, суми інфляційного збільшення заборгованості та моральної шкоди.
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 25.07.2022 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу в позику кошти в розмірі 1 300 дол. США готівкою в день укладення договору, а відповідач зобов`язався повернути позику в повному обсязі до 08.08.2022 року включно. Відповідач розпискою підтвердив отримання коштів. Однак, кошти у строк не повернув. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2022 року по справі № 205/5985/22 на користь позивача з відповідача стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 1 300 дол. США, а також пеню за період з 09.08.2022 року по 03.10.2022 року в сумі 600 дол. США. За вказаним рішенням відкрито виконавче провадження. У зв`язку з неповерненням відповідачем позики позивач нарахував пеню відповідно до п. 4.2. договору в розмірі 2 відсотки від суми неповерненої позики за кожен день прострочення за період з 04.10.2022 року по 05.02.2023 року в розмірі 3 250 дол. США. Також оскільки відповідач не сплачує заборгованість за рішенням суду позивач нараховує на суму заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення за період з 20.10.2022 року по 05.02.2023 року в розмірі 1 911,06 грн. Окрім того, через те, що відповідач не виконав зобов`язання за договором позики, позивачу завдано моральної шкода. Моральна шкода полягає в тому, що позивач змушений витрачати час для написання процесуальних документів, участі в судових засіданнях. Моральну шкоду позивач оцінює в 10 000 грн.
На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 04.10.2022 року по 05.02.2023 року в сумі 3 250 дол. США, суму інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 1 911,06 грн., а також відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн.
Ухвалою судді від 10.02.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався.
Від позивача надійшла заява, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився, про час та дату судового засідання сповіщений належним чином, відзив на позов не надав, будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Розгляд справи проведено на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
У ході судового розгляду встановлено, що 25.07.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача 1 300 дол. США без сплати процентів та зобов`язався повернути до 08.08.2022 року включно (а.с. 7).
Відповідно до п. 4.2. вказаного договору у разі порушення позичальником строку повернення позики, визначеного п. 3.1. даного договору, позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 2 відсотки від суми неповерненої позики за кожний день прострочення до повного виконання зобов`язань.
Отримання відповідачем коштів в розмірі 1300 дол. США підтверджується копією розписки (а.с.8).
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2022 року по справі № 205/5985/22 на користь позивача з відповідача стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 1 300 дол. США, а також пеню за період з 09.08.2022 року по 03.10.2022 року в сумі 600 дол. США (а.с.9-10).
Постановою державного виконавця Другого Правобереного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 20.12.2022 року відкрито виконавче провадження № 70592978 за виконавчим листом, виданим на підставі вищевказаного судового рішення (а.с.11).
Як вбачається з позову, відповідач кошти за договором позики позивачу не повернув, що відповідачем не спростовано.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.ст. 549-550 ЦПК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).
Враховуючи, що між сторонами досягнуто домовленості щодо розміру пені за порушення строку виконання відповідачем зобов`язання з повернення суми боргу в строк, відповідач позику вчасно не повернув, станом на дату звернення позивача до суду борг не погасив, позивач відповідно до п. 4.2. договору позики правомірно нарахував пеню за період з 04.10.2022 року по 05.02.2023 року в розмірі 3 250 дол. США.
Однак, згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення.
Враховуючи, що пеня, визначена договором, нарахована після 24.02.2022 року, то відповідно до закону підлягає списанню позикодавцем, таким чином, у суду відсутні правові підстави для стягнення її суми за період 04.10.2022 року по 05.02.2023 року в розмірі 3 250 дол. США з відповідача на користь позивача, а тому і підстави для задоволення вказаної вимоги.
Позивач також просить стягнути з відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати за період з 20.10.2022 року по 05.02.2023 року в розмірі 1 911,06 грн.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як зазначено вище, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільнено позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором на час дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Оскільки позивач просить стягнути інфляційні втрати за період з 20.10.2022 року по 05.02.2023 року, тобто під час дії воєнного стану, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат в розмірі 1 911,06 грн., нарахованих за вищевказаний період, та відмовляє в задоволенні позову в цій частині.
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд виходив з такого.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
З роз`яснень, наданих в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Позивач всупереч положенням статті 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б підтверджували завдання йому моральної шкоди відповідачем, не обґрунтовано в чому полягає така шкода.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. відсутні через необґрунтованість та недоведеність такої вимоги.
На підставі зазначеного, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.
Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України судові витрати позивача покладаються на нього.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15-16, 549-550, 625, 1046-1047, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст. 4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 133, 134, 141, 247, 263-264 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення повернення позики, суми інфляційного збільшення заборгованості та моральної шкоди відмовити.
Судові витрати позивача покласти на нього.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.Г. Остапенко