Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1124/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 60 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Коломієць О.С.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 278/1124/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та зміну черговості спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила:

- встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 2005 року по день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 ;

- змінити черговість у спадкуванні прав та обов`язків після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визнання за позивачем права на спадкування за законом, як спадкоємиці другої черги.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 68 років помер ОСОБА_5 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 року до його смерті за адресою АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, утримували будинок, робили поточний та капітальний ремонти, мали спільний бюджет та несли спільні витрати тощо. Під час спільного проживання вони піклувалися один про одного та надавали взаємну допомогу. Крім того, ОСОБА_5 мав ІІІ групу інвалідності, періодично лікувався та потребував сторонньої допомоги, тому вона купувала йому ліки та піклувалась про нього, коли він перебував на лікуванні.

Під час їх спільного проживання як чоловіка та жінки ОСОБА_5 піклувався про її доньку від іншого шлюбу до її повноліття. Наголосила, що за період спільного проживання нею були проведені ремонтні роботи по облаштуванню будинку та прибудинкової території за зазначеною адресою; разом обробляли їх городи; разом було придбано побутову техніку, городній інвентар та п`ять автомобілів.

Також пояснила, що відповідачі є рідними сестрами покійного ОСОБА_5 , які за життя дуже рідко навідували свого брата та спілкувалися з ним; поховання ОСОБА_5 було здійснено виключно за її рахунок, сестри в цьому не допомагали.

Наголосила, що встановлення факту проживання однією сім`єю їй необхідно для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 та отримання частки в спадщині після нього, оскільки вона вважає, що може претендувати на спадкоємця другої черги згідно положень ст. 1259 ЦК України, а тому просить суд змінити черговість в одержанні права на спадкування. Виходячи із наведеного просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю із померлим їй необхідно для реалізації положень ст. 74 СК України. Суд неповно дослідив подані письмові докази на підтвердження обставин проживання однією сім`єю. Наголошує, що проживала однією сім`єю із покійним чоловіком ОСОБА_5 у житловому будинку в період з 2005 року і по день його смерті. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та усталені відносини, що притаманні подружжю. У зв`язку із специфікою його захворювання (інвалідність ІІІ групи) надавала йому матеріальну допомогу, сплачувала комунальні послуги, вартість ліків, купувала речі, здійснювала ремонт будинку тощо. Вказані обставини також підтверджують допитані судом першої інстанції свідки, покази яких суд безпідставно не взяв до уваги. Крім того наголошує, що існують підстави для зміни черговості спадкування з огляду на наведені обставини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначили, що факт проживання позивачки із померлим ОСОБА_5 не доводиться належними доказами та не доведено безпорадний стан померлого, у зв`язку із чим він потребував стороннього догляду, а позивачка здійснювала відповідну опіку та утримання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник адвокат Божок Л.В. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі. ОСОБА_1 пояснила, що проживала спільно з ОСОБА_5 , вела з ним спільне господарство, доглядала за ним, оскільки у зв`язку з хворобою він потребував дієтичного харчування. Останнім часом він хворів, не міг працювати, ходив з паличкою.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представник адвокат Біленький В.В. проти доводів апеляційної скарги заперечили, надали пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу та рішенні суду. Пояснили, що бачили періодично ОСОБА_1 у брата, але у нього були й інші жінки. Вказали, що на момент смерті брата були продані кінь, корова, автомобілі. Будинок, в якому проживав брат, є батьківським будинком, у якому їм належить на праві власності по 1/5 частині кожному. Вони дозволили брату користуватись їх частками на період його життя. Зазначили, що вони брата лікували та брали участь у його похованні.

Відповідач ОСОБА_2 до апеляційного суду не з`явилась, про судове засідання повідомлена належним чином, що не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що звертаючись із позовом ОСОБА_1 просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , в період з 2005 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 та у зв`язку з цим змінити черговість у спадкуванні прав та обов`язків після його смерті.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 11.11.2021 року (а.с. 4).

Відповідно до копії посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_5 був пенсіонером ІІІ групи інвалідності (а.с. 7).

Із копії довідки старости Коднянського старостинського округу Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 09.11.2021 року №1107 вбачається, що гр. ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з ним постійно, без реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, перебували у громадянському шлюбу на протязі 20 років (а.с. 5).

На підтвердження понесення витрат на поховання ОСОБА_6 позивачкою надано копію рахунка офіціанта від 07.11.2021 року на суму 4500,00 грн (а.с. 14).

Під час розгляду справи судом першої інстанції були допитані свідки. Зокрема свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою у с. Кодня, пояснила, що майже 20 років ОСОБА_5 і ОСОБА_1 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, та позивачка піклувалася про ОСОБА_5 . Вказане підтвердила свідок ОСОБА_8 , яка бувала у них ( ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ) у гостях та пояснила, що за рахунок позивача було проведено певні ремонтні роботи у будинку ОСОБА_9 . Крім того, їй також відомо, що ОСОБА_10 брала кредит на лікування ОСОБА_11 і вона особисто давала в борг позивачу на лікування ОСОБА_11 невелику суму коштів. Зазначила, що ОСОБА_5 не перебував у безпорадному стані, а його похованням займалася позивач та її донька, за їх рахунок. Підтвердила, що на похованні були присутні всі відповідачки.

Свідки ОСОБА_13 , і ОСОБА_14 , які є племінниками ОСОБА_5 заперечили вказані обставини та вказали, що ОСОБА_1 лише навідувалася до ОСОБА_5 , приходила на свята та дні народження, однак не проживали як одна сім`я. Вказали, що дядько за життя займався "підвозом", отримував пенсію та був матеріально забезпечений, почував себе добре, та не потребував стороннього догляду.

Із копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (а.с. 6), станом на 11.06.2007 року будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності таким особам: ОСОБА_15 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина щодо його майна, із заявами про прийняття якої звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Житомирської області Кулініч Н. А. виданою 23.05.2022 р. №79/02-14. (а.с 13).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дослідивши зміст поданих позивачем доказів щодо встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 у період з 2005 р. по дату смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 вказав, що вони не є такими, що у своїй сукупності визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому дійшов висновку про те, що вимога позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в період з 2005 року по листопад 2021 року не підлягає задоволенню. Також дійшов висновку, що не підлягають задоволенню і вимоги позивача про зміну черговості у спадкуванні прав та обов`язків після смерті ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визнання за позивачем права на спадкування за законом, як спадкоємиці другої черги після смерті останнього.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Аналіз наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові компоненти: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц та інших численних постановах Верховного Суду.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц).

Звертаючись із цим позовом, ОСОБА_1 просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , в період з 2005 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у зв`язку з цим змінити черговість у спадкуванні прав та обов`язків після смерті останнього.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що показання свідків щодо проживання позивача із спадкоємцем однією сім`єю, наявність спільних фотографій та надані позивачем письмові докази не є такими, що у своїй сукупності визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про те, що надані позивачем договір №2949 про надання послуг з газопостачання від 10.12.2004 (та копія витягу з газифікації 17 житлових будинків в с. Кодня; газифікація житлового будинку АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5 (пояснювальна записка. Технічні умови. Креслення. 07.082.04) свідчать про укладання таких від імені (на ім`я) померлого, а не на ім`я позивача, що не може підтверджувати факт сумісного проживання останньої з померлим, як і не може бути беззаперечним доказом такого факту копія рахунку від 06.08.2018 про оплату заміни деталей (ремонту) на невідомий автотранспортний засіб, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не заслуговують на увагу із вказаних мотивів.

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і апеляційний суд, з урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши надані докази, показання свідків та пояснення учасників справи, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_5 з 2005 року до моменту його смерті.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом. Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Такий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 753/10668/19, від 20 вересня 2022 року у справі № 372/3988/20-ц.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 мав ІІІ групу інвалідності (а.с. 7).

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи ОСОБА_5 , що останній звертався за медичною допомогою, перебував на стаціонарному лікуванні в денному стаціонарі; мав будь-які хвороби у зв`язку із чим перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що померлий ОСОБА_5 ніколи не був у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Жоден із свідків не підтвердив наявність перебування померлого у такому стані, як не підтвердив необхідність стороннього догляду за ним.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність юридичних фактів, за наявності яких у неї могло виникнути право на спадкування за другою чергою, зокрема, перебування спадкодавця у безпорадному стані, а тому суд першої інстанції, обгрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права на спадкування після померлого ОСОБА_5 разом із спадкоємцями другої черги за законом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зокрема, з огляду на те, що під час розгляду справи позивачем не надано належних доказів, які б давали їй право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 28.06.2023 у справі № № 357/9241/21.

Надані позивачем докази не містять будь-яких відомостей про безпорадний стан ОСОБА_5 та неможливість останнього самостійно здійснювати догляд за собою та задовольняти побутові потреби. При цьому, можливе періодичне звернення до лікарів та перебування ОСОБА_5 на лікуванні не свідчить про його безпорадний стан у розумінні частини другої статті 1259 ЦК України, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій часині також не заслуговують на увагу.

Окрім того, колегія суддів додатково зауважує, що вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Схожі висновки наведені Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17 (провадження № 61-48393св18).

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_5 не перебував у безпорадному стані. Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час розгляду справи позивачкою не надано належних доказів, які б давали їй право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування.

Позивачкою не доведено права на зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкоємцями другої черги за законом, які своєчасно звернулись із заявами про прийняття спадщини.

Встановлення позивачці факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу необхідно їй як наслідок лише для отримання права на спадщину за законом разом із спадкоємцями другої черги та самостійно не породжує юридичних наслідків.

А тому за відсутності умов для зміни черговості одержання права на спадкування, встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, не породжує юридичних наслідків для позивачки.

Також колегія суддів зазначає, що згідно запису в погосподарській книзі №19 Станишівської сільської ради за 2016-2023 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 , за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , рахується лише 1/5 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки старости Коднянського старостинського округу Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 02.05.2022 року за №208 (а.с. 60), а тому з урахуванням трьох спадкоємців другої черги та за наявності підстав, яких судом не встановлено, включення позивачки до кола спадкоємців другої черги, її частка у спадкуванні на будинок в натуральному вигляді була б незначною.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, про що зазначено у мотивувальній частині цієї постанови.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.07.2023.

Головуючий Судді