Номер провадження: 22-ц/813/181/23
Головуючий у першій інстанції Коблова О. Д.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року по цивільній справі за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, правонаступником якого є Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) з житлового приміщення загальною площею 47,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради ( вул. Артилерійська, 1, м. Одеса, 65039, р/р НОМЕР_1 МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеської області, ).

Усунуто перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) з житлового приміщення загальною площею 47,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради ( вул. Артилерійська, 1, м. Одеса, 65039, р/р НОМЕР_1 МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеської області, );

Стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради ( вул. Артилерійська, 1, м. Одеса, 65039, р/р НОМЕР_1 МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеської області, ) судовий збір у рівних частках, а саме 1762,00 гривень з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, Департамент комунальної власності Одеської міської ради посилаючись на її необґрунтованість, просить суд прийняти постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року без змін (а.с. 147-150).

Від Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради надійшли до апеляційного суду пояснення на апеляційну скаргу, у яких орган опіки просить суд розглянути справу з ретельним дотриманням та врахуванням прав та законних інтересів дитини, що проживає в спірній квартирі та прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини (а.с. 161, 161 зворот).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.04.2023 року замінено позивача Департамент комунальної власності Одеської міської ради на його правонаступника - Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 20.04.2023 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.

Від представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради - Мойсейченко І.В. надійшла заява, у якій остання просить справу слухати за відсутністю представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та задовольниьти клопотання про заміну сторони по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що предметом спору є квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 47,4 кв.м.

11.01.2017 р. заочним рішенням по цивільній справі № 521/17192/14-ц Малиновським районним судом м. Одеси було визнано квартиру АДРЕСА_2 відумерлою спадщиною, та визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на вищевказану квартиру.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 1243578/63 на підставі рішення про державну реєстрацію. Прав та їх обтяжень від 19.02.2018 р. № 39755245, власником квартири АДРЕСА_2 є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що відповідачам було відомо, щодо незаконного зайняття ними житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та умисно порушено право власності та інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, у зв`язку із чим існують усі правові підстави щодо задоволення даного позову та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Крім того, суд також зазначив, що оскільки позовні вимоги про усунення перешкод шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є похідними від позовних вимог про витребування у них майна, то і зазначені позовні вимоги також на підставі ст. 387, 388 ЦК України підлягають задоволенню.

Проте апеляційний суд не може повністю погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Так, згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із засобів захисту судом цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

За правилами ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно із ст. ст. 5, 140 і 143 Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Територіальна громада міста безпосередньо або через утворені органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Правило викладене у ч. 5 ст. 1268 ЦК про те, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, поширюються і на відносини щодо відумерлої спадщини.

Відповідно до положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради» затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 р. № 2752-VI, (далі-Департамент) Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради, основними функціями та завданнями якого є реалізація місцевої політики у сфері управління комунальної власністю.

Згідно п. 2.2.1.21. Положення у сфері управління комунальною власністю, Департамент, між іншим, здійснює управління та облік відумерлої спадщини у порядку, встановленому Одеською міською радою та чинним законодавством.

Виходячи з п. 2.6. Положення, завданням Департаменту є, зокрема, організацію претензійно-позовної роботи; здійснення у встановленому порядку захисту прав інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в усіх судових органах з питань, що відносяться до компетенції Департаменту.

Розпорядженням міського голови від 21.01.2011 р. № 23-01р. затверджено «Порядок поводження з відумерлою спадщиною в місті Одесі» відповідно до якого врегулюванні відносини, пов`язані із визнанням спадщини відумерлою, та передачі такої спадщини до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, а також охорони законних майнових інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Підпунктом 5.2. п. 5 вказаного розпорядження на Департамент комунальної власності Одеської міської ради покладено обов`язки з вжиття заходив стосовно утримання, збереження, оцінки майна ( нерухомого та рухомого), яке може бути визнано відумерлою спадщиною, а також обов`язку з оформлення правовстановлюючих документів на нього, ініціювання вирішення питань подальшого управління майном, визнаним відумерлою спадщиною та переданим у власність територіальної громади міста Одеси; вирішення відповідно до законодавства інших питань, пов`язаних із запровадженням цього Порядку.

Відповідно до ст. 1 ч. 3,5 ст. 16, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності це право територіальної громади володіти, доцільно, економно ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так через органи місцевого самоврядування.

Як встановлено судом, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.04.2023 року замінено позивача Департамент комунальної власності Одеської міської ради на його правонаступника - Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради.

Судовим розглядом справи встановлено, що 30.11.2018 р. Комунальною установою «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради» при проведені обстеження об`єкту комунальної власності територіальної громади м. Одеси у вигляді житлової квартири АДРЕСА_3 було виявлено факт щодо спільного проживання без правовстановлюючих документів у житловій квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_3 з ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.01.2017 р. по справі № 521/17192/14-ц позовні вимоги заступника прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено повністю, визнано житлову квартиру АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною та визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності.

Окрім того, матеріалами справи також встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.10.2016 р. по 521/4295/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.09.2017р., ОСОБА_4 було відмовлено в встановленні факту проживання однією сім`єю та визнанні права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_2 .

Отже, внаслідок розгляду судами справ № 521/4295/16-ц та 521/17192/14-ц було встановлено, що ОСОБА_1 не набула права власності чи користування на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 47,4 кв.м.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідачам було відомо щодо незаконного зайняття ними житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , та умисно порушено право власності та інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, у зв`язку із чим районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що існують усі правові підстави щодо задоволення даного позову та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відповідачів

Звертаючись до суду із вказаною апеляційною скаргою, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 фактично не оспорює висновки суду першої інстанції, оскільки жодних доводів чи заперечень на їх спростування в апеляційній скарзі не зазначила. Натомість фактично лише єдиним доводом її апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення неповністю з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, а саме, як зазначає апелянт, в судовому засіданні було встановлено, що разом із відповідачами проживає їх неповнолітня донька ОСОБА_5 2013 року народження, проте стосовно неї, ані судом ані органом опіки не вирішено її долю, оскільки суд не залучив в якості співвідповідача у справі неповнолітню дитину, яка проживає разом зі своїми батьками у спірній квартирі та більш того в рішення навіть не вказано на той факт, що в квартирі проживає неповнолітня дитина й відповідно мотиви залишення цього поза увагою суду з посиланням на норми матеріального права.

Разом з тим, апеляційний суд оцінює вказані доводи ОСОБА_1 критично, з огляду на наступне.

Так, питання захисту прав і законних інтересів дитини регулюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», міжнародного права, а також Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866.

Зокрема, до повноважень органів опіки та піклування є забезпечення вирішення питань щодо: встановлення статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування; надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування; соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей; забезпечення пріоритетних форм влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування; притягнення до відповідальності осіб, які порушують права дитини; надання письмової згоди або заперечення на відчуження нерухомого майна (у тому числі житла) й іншого майна, власником якого є дитина; подання заяв, клопотань, позовів про захист прав дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи в суді першої інстанції, представником ОСОБА_1 ОСОБА_6 було подано до суду клопотання, у якому представник просив залучити до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Малиновської РА ОМР, посилаючись на те, що разом з відповідачами в спірній квартирі проживає їх неповнолітня донька ОСОБА_2 , 2013 року народження (а.с. 72).

Вищевказане клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 було задоволено та ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 19.02.2019 року залучено Малиновську РА ОМР в особі органу опіки та піклування в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору по вказаній справі (а.с. 76-77).

Надалі, Малиновська РА ОМР, як орган опіки та піклування подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу за відсутності їх представника та у разі ухвалення рішення врахувати інтереси дитини (а.с 96).

Враховуючи вищенаведене, доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з посиланням суду у мотивувальній частині на ст. 387 та ст. 388 ЦК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просив усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового приміщення загальною площею 47,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

В подальшому, а саме 16.01.2019 року позивач подав уточнену позовну заяву, у якій просив суд:

-усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_3 з житлового приміщення загальною площею 47,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

-усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення ОСОБА_4 з житлового приміщення загальною площею 47,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

-стягнути з відповідачів судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (а.с. 52-53).

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 265 ЦПК України в описовій частині рішення зазначаються, зокрема стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Пунктами 1-3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема:

-фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

-докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

-мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що предметом спору було лише питання про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з житлового приміщення, при цьому питання щодо витребування майна у відповідачів не було предметом розгляду даної справи, а відтак посилання суду на ст. 387 та 388 ЦК України підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення.

Отже, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду на ст. 387 та ст. 388 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2019 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на ст. 387 та ст. 388 ЦК України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.04.2023 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Є.С.Сєвєрова