Справа № 308/9633/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кожух О. А., Кондора Р. Ю.,

з участю секретарки судового засідання Савинець В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Кредитної спілки «МІСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Кредитної спілки «МІСТ» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2022 року, ухвалене суддею Лемак О. В.,

у с т а н о в и в:

У липні 2021 року Кредитна спілка «Міст» (далі КС «Міст», кредитна спілка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 22 липня 2013 року КС «Міст» та членкиня кредитної спілки ОСОБА_1 уклали між собою договір реструктуризації боргу № 220713 за договором про надання кредиту № 120908 від 12.09.2008, договором реструктуризації боргу від 09.10.2009, договором реструктуризації № 130910 від 13.09.2010, договором реструктуризації № 010611 від 01.06.2011.

Зазначала кредитна спілка, що реструктуризація боргу була проведена на суму 10 000,00 грн «до моменту повного погашення боргу і сплати належних відсотків» згідно з пунктом 4.2 договору. Відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути борг до 30 липня 2018 року, як це передбачено пунктом 1.1 договору, однак кредитні кошти дотепер так і не повернула.

Пунктом 3.6 договору передбачено, що позичальник зобов`язується сплачувати кредитору відсотки за користування коштами у розмірі 4,0% на місяць від залишкової суми тіла боргу.

Так, у період з 01.07.2013 по 01.07.2014 загальна сума заборгованості становила 14 800,00 грн; з 01.07.2014 по 01.07.2015 - 19 600,00 грн; з 01.07.2015 по 01.07.2016 - 24 400,00 грн; з 01.07.2016 по 01.07.2017 - 29 200,00 грн; з 01.07.2017 по 01.07.2018 - 34 000,00 грн; з 01.07.2018 по 01.07.2019 - 38 800,00 грн; з 01.07.2019 по 01.07.2020 - 43 600,00 грн; з 01.07.2020 по 01.07.2021 - 48 400,00 гривенеь.

З огляду на те, що відповідачка ОСОБА_1 прострочила виконання зобов`язання за вказаним договором, а тому застосуванню підлягає ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, з 30 липня 2013 року по 30 липня 2014 року індекс інфляції складав 112,4%, а тому інфляційні втрати склали за цей період 1 240 грн; з 30 липня року 2014 по 30 липня 2015 року індекс інфляцii складав 1,516% - інфляційні втрати 7 637,8 грн; з 30 липня 2015 року по 30 липня 2016 року індекс інфляції складав 108% - інфляційні втрати 1 568 грн; з 30 липня 2016 року по 30 липня 2017 року індекс інфляції складав 112,4% - інфляційні втрати 3 025,60 грн; з 30 липня 2017 року по 30 липня 2018 року індекс інфляції складав 107,8% - інфляційні втрати 2 277,60 грн; з 30 липня 2018 року по 30 липня 2019 року індекс інфляції складав 109,1% - інфляційні втрати 3 530,40 грн; з 30 липня 2019 року по 30 липня 2020 року індекс інфляції складав 102,4% - інфляційні втрати 931,20 грн; з 30 липня 2020 року по 01 липня 2021 року індекс інфляції складав 109% - інфляційні втрати 3 924 грн, що загалом складає 24 134,60 гривень.

Указував позивач і на те, що три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 за період із 30 липня 2018 року по 01 липня 2021 року складають 2 749,051 грн (38 933,00 грн /середня сума боргу/ х 1 521 (кількість днів прострочення) х 3% : 365 /кількість днів у календарному році/ = 4 300,47 грн, де розрахунок середньої суми (34 400 + 38 800+43 600) : 3 = 38 933 гривень.

Також пунктами 6.1, 6.2 і 6.3 договору реструктуризації за несвоєчасне повернення тіла боргу передбачено додаткові відсотки у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день, що складає 10 000 грн х 1% (365 х 8) = 292 000 грн, однак кредитна спілка вважає за доцільним стягнути з відповідачки лише 10% від цієї суми, тобто 29 200 гривень. При цьому відповідачці не нараховано додаткові відсотки відповідно до пункту 6.3 цього договору.

Стверджувала кредитна спілка, що неодноразові її звернення до відповідачки повернути борг, то такі нею залишенні без реагування.

Посилаючись на наведені вище обставини КС «Міст» просила суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти по договору реструктуризації боргу в розмірі 111 032,07 грн, що складаються з: 1) основної суми тіла боргу (пунтк 1.1. договору) 10 000,00 грн; 2) несплачених відсотків (пунтк 3.6. договору) 38 400,00 грн; 3) штрафу (пункт 6.5. договору) 5 000,00 грн.; 4) додаткових відсотків /штрафу/ (пункт 6.2. договору) 29 200,00 грн; 5) інфляційних утрат 24 134,60 грн; 6) трьох процентів річних 4 300,47 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2022 року у задоволенні цього позову КС «Міст» відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду позивач КС «Міст» подала на нього апеляційну скаргу через його незаконність та необґрунтованість унаслідок порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову судом безпідставно застосовано строки позовної давності, оскільки згідно з договором реструктиризації боргу № 220713 від 22.07.2013 строк виконання зобов`язання за згодою сторін було продовжено до 31 липня 2018 року, а відповідно до п. 5 ч.1 ст. 261 ЦПК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності почитається зі спливом строку виконання.

Крім цього, місцевий суд безпідставно послався на постанови Верховного Суду, якими, зокрема роз`яснені питання щодо кредитних договорів позики у банківських установах. Проте кредитна спілка здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про кредитні спілки» та не є банківською фінансовою установою.

Зазначав апелянт і те, що предметом цього спору було невиконання зобов`язань за договором реструктиризації боргу, який виник через невиконання відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язань узятих на себе за кредитним договором, а не договором позики як помилково вважав місцевий суд.

З огляду на наведене КС «Міст» просила оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу КС «Міст» представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Пітух В.І. посилався на її безпідставність і необгрунтованість, просив у задоволенні такої відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін. Указував, що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту від 12.09.2008, де останнім договором про рекструктуризації боргу від 22.07.2013 кінцевим строком повернення коштів є 30 липня 2018 року. Відтак місцевий суд дійшов правильного висновку про застосування строків позовної давності, оскільки відповідачка ОСОБА_1 не виконувала умови договору починаючи з жовтня 2009 року, а із позовом КС «Міст» звернулася до суду лише у липні 2021 року, тобто зі спливом строку позовної давності. До того ж позивачем не додано до матеріалів справи розрахунок заборгованості, який би засвідчував з якого періоду позичальниця почала допускати прострочення сплати кредиту та процетів.

У запереченях на відзив на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 позивач КС «Міст» посилалася на її надуманість, просила апеляційну скаргу задовольнити.

У судовому засіданні голова правління КС «Міст» Ком`яті Л.П. апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у ній, просила таку задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги кредитної спілки задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Пітух В.І. у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечив із підстав наведених у відзиві на неї, просив у задоволенні такої відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову КС «Міст» місцевий суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки договори про реструктуризацію свідачть про те, що починаючи з жовтня 2009 року відповідачка не виконувала своїх зобовязань по кредитному договору, а з позовом до суду кредитна спілка звернулася лише у липні 2021 року за період з 01.07.2013 по 01.07.2021.

Проте колегія суддів із цими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, оскільки таких місцевий суд дійшов із неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права з огялду на таке.

Судом установлено, що 12 вересня 2008 року між КС «Міст» (як кредитором) та ОСОБА_1 (як позичальницею) укладено договір про надання кредиту № 120908, за умовами якого останній надано у тимчасове користування 6 000,00 грн, строком на один рік, з 12 вересня 2008 року по 12 вересня 2009 року (а.с.9).

У зв`язку з неналежним виконанням умов цього договору кредиту, 09 жовтня 2009 року між КС «Міст» та ОСОБА_1 укладено договір про реструктуризацію боргу за договором про надання кредиту № 120908, де згідно з пунктом 1.1 через несплату часток тіла кредиту та нарахованих відсотків по ньому позичальницею, кредитор проводить реструктуризацію кредиту в сумі 7 000,00 грн строком на 12 місяців, тобто з 09 жовтня 2009 по 08 жовтня 2010 року (а.с.12, 13).

13 вересня 2010 року між сторонами укладено договір реструктуризації кредиту № 120908 від 13.09.2010 № 130910, за умовами якого кредитор передає у тимчасове користування позичальниці грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн строком на 3 роки, з 13 вересня 2010 року по 13 вересня 2010 року /пункт 1.1/ (а.с.14, 15).

01 червня 2011 року між КС «Міст» та ОСОБА_1 укладено договір реструктуризації боргу за договором про надання кредиту № 120908 від 12.09.2008 № 130910 від 13.09.2010, відповідно до пункту 1.1. якого у зв`язку з несвоєчасною сплатою часток тіла кредиту та нарахованих відсотків по ньому позичальницею, кредитор проводить реструктуризацію кредиту в сумі 7 500,00 грн строком на 3 роки, з 01 червня 2011 року по 31 травня 2014 року (а.с.16-18).

22 липня 2013 року між КС «Міст» та ОСОБА_1 укладено договір реструктуризації боргу за договором кредиту № 120908 від 12.09.2008, № 130910 від 13.09.2010, № 010611 від 01.06.2011 № 220713, за умовами якого у зв`язку з несвоєчасною сплатою часток тіла кредиту та нарахованих відсотків по ньому позичальницею, кредитор проводить реструктуризацію кредиту у розмірі 10 000,00 грн строком на 5 років, із 01 липня 2013 року по 30 липня 2018 року /пункт 1.1/. Згідно з пунктами 3.6, 3.7 цього договору реструктуризації позичальниця зобов`язується сплачувати кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 4% на місяць від залишкової суми тіла боргу відповідно до додатку №1, але оплачується згідно з додатком № 2, та відсотки за користування грошовими коштами та погашення тіла кредиту сплачуються щомісяця не пізніше першого числа. Даний договір реструктуризації вважається укладеним з моменту його підписання та діє до моменту повного погашення боргу і сплати належних відсотків (пункти 4.1, 4.2).

Також за умовами пунктів 6.2, 6.3. даного договору реструктуризації від 22.07.2013, за несвоєчасне повернення тіла боргу позичальниця сплачує кредитору додаткові відсотки у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, а за несвоєчасну сплату відсотків за користування грошовими коштами сплачує додаткові відсотки у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення (а.с.6-8).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини перші статей 15, 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

Як регламентує ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписом ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України та якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Положення абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України врегульовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності з підстави початку його перебігу з жовтня 2009 року (порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань), а з позовом до суду КС «Міст» звернулося тільки в липні 2021 року, оскільки за положеннями частин 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку та після переривання перебіг давності починається заново і час, що минув до переривання перебігу строку давності, до нового строку не зараховується. Так, відповідачка укладаючи неодноразово договори реструктуризації фактично визнавала свій борг і зобов`язувалася його повернути, чим переривала перебіг строку давності, а останній договір реструктуризації боргу був укладений між сторонами 22 липня 2013 року зі строком його дії на 5 років, тобто з 01.07.2013 по 30 липня 2018 року, а відтак КС «Міст» звернулася до суду з цим позовом 26 липня 2021 року в межах трирічного строку позовної давності.

Також колегія суддів зауважує, що згідно з правовим висновком, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/156/16-ц (провадження № 14-254цс19), який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується апеляційним судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

За таких обставин підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача КС «Міст»:

1)основна сума тіла боргу на підставі пункту 1.1 договору реструктуризації боргу від 22.07.2013, що становить 10 000,00 гривень;

2)несплачені відсотки виходячи з 4% на місяць згідно з пунктом 3.6. договору реструктуризації боргу від 22.07.2013 за період з 01.07.2013 по 01.07.2018, тобто в межах дії цього договору, що складає 24 000,00 гривень ((10 000 грн х 48% річних) х 5 років);

3)додаткові відсотки у порядку пункту 6.5 договору реструктуризації боргу від 22.07.2013 у розмірі 50% від 10 000 грн тіла основного боргу, що становить 5 000,00 гривень;

4)пеня згідно з пунктом 6.2 договору реструктуризації боргу від 22.07.2013 в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, однак у межах річного строку позовної давності (ст. 258 ЦК України), що, з урахуванням вимоги позивача стягнути лише 10% від цієї суми, становить 3 650,00 гривень ((10 000 грн х 365 днів) : 1000%);

5)інфляційні втрати в порядку ст. 625 ЦК України в межах трьох років за період з липня 2018 року по липень 2021 року, що становить 4 726,00 гривень (3 0094 грн + 816 грн + 816 грн);

6)три проценти річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України за період з 31 липня 2018 року по 01 липня 2021 року (1067 днів), виходячи з середньої суми боргу 34 000,00 грн, що складає 3 046 гривень.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивач частково довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності і взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, які поза розумним сумнівом знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає частково слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин оскаржене рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Міст»: основної суми тіла боргу 10 000,00 грн; несплачених відсотків 24 000,00 грн; додаткових відсотків 5 000,00 грн; пені 3 650,00 грн; інфляційних утрат 4 726,00 грн та трьох процентів річних у розмірі 3 046 грн, що загалом складає 50 422,00 гривень. У задоволені решти позовних вимог слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід пропорційно до задоволених позовних вимог стягнути з відповідачки на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору /які в суді першої інстанції були сплачені в розмірі 2 270 грн (а.с.1), а в суді апеляційної інстанції - 3 405 грн (а.с.84,85)/, що становить 2 577,13 гривень.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «МІСТ» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2022 року скасувати.

Позовну заяву Кредитної спілки «МІСТ» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «МІСТ» грошові кошти за договором про реструктуризацію боргу в сумі 50 422 (п`ятдесят тисяч чотириста двадцять дві) гривень, які складаються з: основної суми тіла боргу - 10 000,00 грн, несплачених відсотків - 24 000,00 грн, штрафу 5 000,00 грн, пені 3 650 грн, інфляційних втрат - 4 726 гривень та 3% річних 3 046 грн.

У решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «МІСТ» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 577 (дві тисячі п`ятсот сімдесят сім) гривень 13 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді