Дата документу 25.05.2023 Справа № 334/4445/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/4445/22 Головуючий у 1 інстанції: Телегуз С.М.
№ 22-ц/807/890/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2023 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів тимчасової допомоги,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2022 року Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів тимчасової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 не працює, не навчається, приватним підприємцем не являється та не зареєстрований в центрі зайнятості як безробітний. Також відповідач взяв на себе зобов`язання повідомити про всі обставини, що впливають на призначення державної допомоги, ставив свій підпис і усвідомлював, що надання неточних чи неповних відомостей тягне за собою відповідальність за законодавством України та одночасно давав згоду на отримання інформації відносно себе, та членів своєї сім`ї, пов`язаною з наданням державної допомоги, уповноваженими особами управління. Законодавство України покладає на заявників відповідальність за надані відомості, або не надання інформації про зміну обставин, що впливають на виплату допомоги.

Після надходження всіх відповідей на запити, Рішенням від 14.05.2020 року відповідачу відповідно Постанови КМУ від 27.12.2017 року № 1098 «Про затвердження Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загально пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату» було призначено допомогу з 27.01.2020 року по 26.07.2020 року у розмірі 1638 грн.

27.07.2020 року відповідач повторно завернувся до Управління з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг. В якій ставивши свій підпис усвідомлював, що наведені відомості про дохід та майно, що вплинули або могли вплинути на прийняття рішення щодо надання соціальної допомоги, компенсації та пільг будуть перевірені згідно чинного законодавства та взяв на себе зобов`язання повідомити про всі обставини (відповідно п.8 Постанови № 1098), що впливають на призначення державної допомоги в десяти денний термін, та одночасно давав згоду на отримання інформації відносно себе, та членів своєї сім`ї, пов`язаною з наданням державної допомоги, уповноваженими особами управління. В поданій до Заяви Декларації відповідач зазначив, що окрім соціальної допомоги, яку він отримує в Управлінні, інших джерел для існування не має.

Відповідно Постанови № 1098 згідно розрахунку середньомісячного сукупного доходу Рішенням про призначення допомоги від 28.07.2020 року відповідачу призначено тимчасову допомогу з 27.01.2020 року по 31.12.2020 року у розмірі 1712 грн.

14.09.2020 року до Управління надійшов лист від Управління обслуговування громадян Дніпровського відділу м. Запоріжжя ГУ ПФУ в Запорізькій області, в якому зазначено, що ОСОБА_1 згідно Рішення №50 від 02.09.2020 року була призначена пенсія за віком з 20.08.2020 року.

Згідно п.16 Постанови № 1098 - виплата призначеної тимчасової допомоги припиняється: у разі призначення пенсії - з дати її призначення. У зв`язку з цими обставинами Рішенням Управління від 14.09.2020 року було призупинено виплату тимчасової допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. В результаті проведеного перерахунку та перегляду права на отримання допомоги сума переплати бюджетних коштів становить 2371,72 грн. за період з 20.08.2020 року по 30.09.2020 року, про що повідомлено відповідача листом від 08.10.2020 року № 03-07/5524.

Але ОСОБА_1 добровільно не повернув надміру виплачену суму допомоги.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району безпідставно отримані кошти тимчасової допомоги у розмірі 2371,72 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 2481 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району безпідставно отримані кошти тимчасової допомоги за період з 20.08.2020 року по 30.09.2020 року у розмірі 2371,72 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району витрати на сплату судового збору у розмірі 2481 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району перебуває справа №7919 по призначенню тимчасової допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсію відповідача ОСОБА_2 , який зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 .

27.07.2020 року до Управління повторно звернувся ОСОБА_1 з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг для продовження йому тимчасової допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, надавши необхідний пакет документів.

28.07.2020 року на підставі поданої заяви та Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2017 року №1098, Рішенням Управління призначено ОСОБА_1 державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, на період з 27.07.2020 року по 31.12.2020 року у розмірі 1712 грн.

14.09.2020 року на адресу Управління надійшов лист Управління обслуговування громадян Дніпровського відділу м. Запоріжжя ГУ ПФУ в Запорізькій області, в якому зазначено, що ОСОБА_1 згідно Рішення №50 від 02.09.2020 року була призначена пенсія за віком з 20.08.2020 року.

14.09.2020 року Рішенням Управління було призупинено виплату ОСОБА_1 тимчасової допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, у зв`язку з призначенням пенсії за віком з 20.08.2020 року.

В результаті проведеного перерахунку та перегляду права на отримання допомоги сума переплати бюджетних коштів становить 2371,72 грн. за період з 20.08.2020 року по 30.09.2020 року, що підтверджується довідкою від 25.09.2020 року.

08.10.2020 року листом №03-07/5524 Управлінням на адресу відповідача направлено повідомлення про припинення виплати допомоги з 20.08.2020 року з вимогою повернення переплачених коштів в сумі 2371,72 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із положень ст.1212 ЦК України, зважаючи на те, що відповідачем без достатньої правової підстави набуто право власності на грошові кошти у вигляді тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, за період з 20.08.2020 року по 30.09.2020 року в сумі 2371,72 грн.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Пунктом 2 Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2017 року №1098 (далі Порядок) передбачено, що призначення тимчасової допомоги особі проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) (крім м. Києва та Севастополя) рад, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань соціального захисту населення, виконавчими органами рад об`єднаних територіальних громад (далі органи соціального захисту населення) з урахуванням її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу. Тимчасова допомога перераховується особі кожні шість місяців з урахуванням змін її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу і виплачується до досягнення такою особою віку, з якого вона набуває право на пенсійну виплату.

Для призначення тимчасової допомоги особа подає органу соціального захисту населення: заяву; під час подання заяви пред`являються паспорт громадянина України та документ, що засвідчує реєстрацію особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру, внесені до паспорта громадянина України або свідоцтва про народження (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); довідку про наявний страховий стаж, видану органами Пенсійного фонду України; декларацію про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за останні шість календарних місяців, що передують місяцю звернення за призначенням тимчасової допомоги; копію рішення про призначення опікуна (для особи, яку визнано недієздатною). Відповідальність за достовірність наданої інформації покладається на особу, яка звернулася за призначенням тимчасової допомоги (п. 5 Порядку).

У разі зміни обставин, які можуть вплинути на розмір або порядок отримання тимчасової допомоги, особа зобов`язана не пізніше ніж через десять днів повідомити про це органу соціального захисту населення, який призначив таку тимчасову допомогу (п. 8 Порядку).

Згідно з п. 16 Порядку виплата призначеної тимчасової допомоги припиняється: у разі призначення пенсії - з дати її призначення.

Якщо особою приховано відомості або навмисно подано недостовірні дані про її дохід та майновий стан, що вплинуло на призначення тимчасової допомоги і визначення її розміру та внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів і встановлюють строк їх повернення залежно від матеріального стану особи; повідомляють особі про обсяг надміру виплачених коштів і строк їх повернення; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлений строк вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку (п. 24 Порядку).

Встановлено, що підставою для звернення позивача в суд із даним позовом є те, що відповідач в порушення п. 8 Порядку не повідомив орган соціального захисту населення, який призначив таку тимчасову допомогу, про зміни обставин, які можуть вплинути на розмір або порядок отримання тимчасової допомоги, а саме: призначення йому пенсії за віком з 20.08.2020 року.

Із матеріалів справи свідчить, що в результаті призначення відповідачу пенсії за віком з 20.08.2020 року, 14.09.2020 року позивачем на підставі повідомлення Управління обслуговування громадян Дніпровського відділу м. Запоріжжя ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення про припинення виплати допомоги з 20.08.2020 року, та в результаті здійсненого перерахунку сума переплати бюджетних коштів за період з 20.08.2020 року по 30.09.2020 року становить 2371,72 грн.

З урахуванням вказаного, вірним є висновок суду першої інстанції про безпідставне набуття відповідачем права власності на грошові кошти у вигляді тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, за період з 20.08.2020 року по 30.09.2020 року в сумі 2371,72 грн.

Твердження в апеляційній скарзі щодо не витребування судом першої інстанції документального підтвердження всіх виплат, реєстру поштової кореспонденції, а також щодо відсутності боргу з його боку на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, фактично зводяться до незгоди апелянта із судовим рішенням. Апеляційна скарга не містить нових доказів, які б давали підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність відповідачем неправомірності призначення та припинення виплати тимчасової допомоги.

Разом з тим, відповідачем не було надано довідку про рух коштів на картковому рахунку відповідача за спірний період у АТ «Ощадбанк».

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти до висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався, а доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права спростовуються матеріалами справи.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів тимчасової допомоги.

Зазначене рішення є мотивованим, узгоджується з іншими встановленими обставинами справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2023 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 25 травня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков