Дата документу 14.09.2023 Справа № 335/6949/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/6949/22 Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/1804/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

27 жовтня 2022 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Геєць Ю.В. видала судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.10.2022р. і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 248 грн. 10 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами задоволено частково.

Судовий наказ, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 27.10.2022 р. у справі № 335/6949/22 за заявою ОСОБА_1 , про стягнення з ОСОБА_2 аліментів скасовано.

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заявиОСОБА_2 про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції непра-

вильно встановив обставини, які мають значення для видачі судового наказу про стягнення аліментів на користь матері ОСОБА_1 .

На думку апелянта, суд необгрунтовано прийняв до уваги долучені до заяви про скасування судового наказу копії документів, наданих ОСОБА_2 , не дослідивши їх оригіналів, на підставі чого дійшов безпідставних висновків, що на час звернення заявника про видачу судового наказу дитина проживала з батьком. Щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , апелянт пояснює, що згідно із законом дитина може бути зареєстрована за адресою реєстрації одного з батьків, які мають різні адреси реєстрації місця мешкання, та фактичне місце проживання дитини може не збігатись із зареєстрованим. Зауважує, що не змогла зареєструвати сина за своїм зареєстрованим місцем проживання, оскільки зареєстрована у Харківській області у житловому будинку свого колишнього чоловіка. Реєстрація за адресою: АДРЕСА_1 , також неможлива, оскільки право власності на житлові будинки не оформлене на приватних осіб, а знаходяться у складі кооперативу. Тож, квартира ОСОБА_2 є єдиним місцем у м. Запоріжжя, де могла бути зареєстрована дитина. Однак місце реєстрації не підтверджує місце фактичного проживання дитини, яким з поданих нею до заяви про видачу судового наказу документів є місце її мешкання, а саме, житловий будинок за адресою: Обслуговуючий кооператив « АДРЕСА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи відповідно до приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана в цій справі ухвала віднесена до вказаного переліку, тому розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви боржника ОСОБА_2 про скасування за нововиявленими обставинами судового наказу від 27 жовтня 2022 року та про відмову ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини, оскільки на час звернення до суду з заявою про видачу судового наказу та на час його вида-чі додані до заяви стягувача документи не містили в собі доказів того, що дитина в цей час була зареєстрована за місцем мешкання батька та проживала разом з ним.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають приписам правильно застосованих судом норм матеріального та процесуального права.

Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 919/11027/18, провадження № 12-7звг22, пункт 5.3).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18, пункт 26).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.

Судом під час перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 3).

Судовим наказом від 27.10.2022р. присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.10.2022р. і до досягнення дитиною повноліття та стягнення на користь держави судового збору у розмірі 248 грн. 10 коп. (а.с. 19).

При видачі вказаного судового наказу суд виходив з того, що інформація про те, що щонайменше з 25.10.2022р. і до досягнення повноліття неповнолітній ОСОБА_3 проживає і буде проживати з матір`ю (заявником), має достовірний характер.

Частиною 1 статті 160 Сімейного кодексу України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що згода між батьками малолітнього ОСОБА_3 щодо його місця проживання відсутня.

З доданих до заяви ОСОБА_2 про скасування судового наказу документів вбачається, що малолітній ОСОБА_3 проживав на час звернення заявника ОСОБА_1 про видачу з судовим наказом разом з батьком.

Так, відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру за № від 12.07.2019р., ОСОБА_2 має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 06.02.2007 року (а.с. 44).

З Витягу з Реєстру територіальної громади від 12.01.2023р. слідує, що адреса місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з 29.10.2019р. є: АДРЕСА_1 (а.с. 54).

Відповідно до акту складеного ОСББ «Яценка 16А» б/н від 04.07.2022р., у квартирі АДРЕСА_1 проживають з 30.10.2019р.: ОСОБА_2 , син - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4 (а.с. 62).

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції,

що надані ОСОБА_2 докази суперечать тим, які надані ОСОБА_1 до заяви про видачу судового наказу та які враховані судом при видачі судового наказу, щодо проживання малолітнього ОСОБА_3 за місцем фактичного проживання його матері, тому обставини, на які посилався боржник, можуть бути підставою для скасування судового наказу у порядку його перегляду за нововиявленими обставинами.

Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Питання дослідження і оцінки доказів, на підставі яких суд першої інстанції встановив наявність передбачених законом обставин для видачі судового наказу, не були предметом судового розгляду, оскільки судовий наказ передбачає безспірність вимог та у наказному провадженні презумюється, що заявником-стягувачем подано достовірні документи. Зокрема, у справі про видачу судового наказу про стягнення аліментів, що дитина проживає та знаходиться на утримання саме заявника.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі посилається як на сукупність доказів, що різні компетентні органи зазначають про проживання дитини разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Між тим, в заяві та доданих до неї документах зазначається інша адреса: АДРЕСА_4 .

Втім, ОСОБА_2 , подаючи заяву про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами, надав, передусім, витяг з реєстру територіальної громади, отриманий за запитом Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.54), що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.10.2019 року зареєстрована за його адресою місця мешкання, а саме: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції надав перевагу дійсним доказам щодо місця проживання дитини ОСОБА_3 за адресою, де він зареєстрований.

Колегія наголошує, що місце постійного проживання має визначатись точно: населений

пункт, вулиця, номер будинку, номер квартири. За даною точною адресою відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» здійснюється державна реєстрація.

Втакому разі, презюмується, що дитина ОСОБА_3 проживає за адресою реєстрації, а всі решта документів щодо її фактичного місця мешкання, не створюють безспірності, а мають бути доведені в порядку змагальності і доказування.

Отже, пакет документів, поданий ОСОБА_1 до заяви про видачу судового наказу, не є безспірним в частині проживання дитини саме з нею, щоб видавати на їх підставі судовий наказ, оскільки спростований довідкою, наданою боржником ОСОБА_2 .

Відтак, суд першої інстанції правильно виходив з того, що це є нововиявлені обставини, оскільки дитина була зареєстрована на час видачі судового наказу за адресою: АДРЕСА_1 , тобто разом з батьком.

Також колегія вбачає, що між батьками мається спір з приводу місця проживання дитини, який розглядається як органами опіки та піклування, так і в судовому порядку, що унеможливлює видачу судового наказу на користь ОСОБА_1 як за безспірною вимогою.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова прийнята, складена та підписана 14 вересня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова