печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Головко Ю.Г.,

за участю секретаря судових засідань Солонухи Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника АТ «Сенс Банк» Півторак Т. О. про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа № 757/43493/16-ц до виконання заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2019,

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшла заява представника АТ «Сенс Банк» Півторак Т. О. про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа № 757/43493/16-ц до виконання заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2019 щодо стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банку» заборгованості за кредитним договором у розмірі 132 643, 10 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1989, 65 грн.

В обґрунтування вимог зазначає, що заочним рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2019 у справі № 43493/16-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 132643, 10 грн.,та витрати по сплаті судового збору в сумі 1989,55 грн. Рішення суду не оскаржувалось, та набрало законної сили.

Надалі, в квітні та серпні 2021 представник АТ «Альфа-Банк» звертався із заявами про видачу виконавчих листів, та відділом організаційного забезпечення з розгляду цивільних та кримінальних справ заявника повідомлено, що виконавчий лист на примусове виконання заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2019 у справі № 757/43493/16-ц вже видавались, що підтверджується розпискою представника.

Разом з тим, згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень за прізвищем, ім`ям та по-батькові боржників, відкриті виконавчі провадження щодо примусового виконання заочного рішення від 21.01.2019 відсутні, що підтверджує факт відсутності на виконанні виконавчих листів про стягнення заборгованості.

Заявник вказує, що за результатами перевірки оригіналів матеріалів кредитної справи № 20-6082/2-1 від 20.11.2007 було складено Акт про втрату виконавчого документа від 02.01.2023, відповідно до якого встановлено факт відсутності у ній оригіналів виконавчих листів у справі № 757/43493/16-ц, щодо стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором.

Представник заявника зазначає, що оригінал виконавчого листа було втрачено при пересилці, та станом на дату подачі заяви про видачу дублікату АТ «Сенс Банк» листи по справі № 757/43493/16-ц не отримувало, та на виконання органів, які здійснюють примусове виконання рішень не передавали.

На підставі вище викладеного, представник заявника просить суд, видати дублікат виконавчих листів по справі № 757/43493/16-ц та поновити АТ «Сенс Банк» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів у вказаній справі.

У судове засідання учасники провадження не з`явились, про день та час судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 3 ст. 433 ЦПК України неявка сторін не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає необхідним вимоги заявника задовольнити, виходячи з наступного.

Статтею 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Судом встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2019 позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 132643, 10 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 1989, 65 грн.

Відповідно до матеріалів справи, супровідним листом від 24.10.2019 на ім`я представника ПАТ «Альфа-Банк» Біллерис Ю. О. (адреса: просп. Степана Бандери, 9, БЦ «Форум Парк Плаза» корп. 4-Ц, м. Київ, 04073), направлено судом два виконавчих листи.

Згідно Акту про втрату виконавчого документа від 02.01.2023, представниками АТ «Сенс Банк» підтверджено, що в результаті перевірки оригіналів матеріалів кредитної справи № 20-6082/2-1 від 20.11.2007, оригінали виконавчих листів в справі № 757/43493/16-ц, щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором у АТ «Сенс Банк» відсутні.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачалось, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Пунктом 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз пункту 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Схожі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09.02.2022 у справі № 201/4043/19-ц, від 09.02.2022 у справі № 757/14604/20-ц, від 06.11.2019 у справі № 2-1053/10, від 23.09.2020 у справі № 127/2-3538/10.

У постанові Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 2-1316/285/11 зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09.10.2019 у справі № 2-6471/06, від 03.02.2021 у справі № 643/20898/13-ц, від 23.06.2021 у справі № 2-162/12.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва ухвалено 21.01.2019, згідно даних обліково-статистичної картки на цивільну справу № 757/43493/16-ц набрало законної сили 21.02.2019, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання вказаний до 22.02.2022.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заява про видачу дублікатів виконавчих листів у справі № 757/43493/16-ц та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання подана представником АТ «Сенс Банк» Півторак Т. О., згідно поштового штемпеля «Укрпошти» 25.01.2023.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд при вирішенні, відповідно до ст. 433 ЦПК України, питання про поновлення строку повинен з`ясувати причини пропуску строку звернення виконавчого документа до виконання, та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у справі №166/1472/18 від 23.10.2019, питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду зробленого у постанові по справі №2-461/09 від 02.06.2020, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (N 2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п. 197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес («ДжоржЕстіма проти Португалії» (EstimaJorge v. Portugal), та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia)).

В той же час, практика Європейського Суду з прав людини та Верховного Суду спирається на такі загально-правові категорії як «непорушність прав», «якість та точність закону», «стабільність та остаточність судових рішень», «законні очікування» тощо. Названі поняття можна узагальнити принципом правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

До того ж суд зазначає, що боржник вправі очікувати на позитивні для нього наслідки у зв`язку з простроченням кредитора під час виконання зобов`язань, а кредитор має прикласти максимуму зусиль для реалізації свого права стягнення в межах визначених законом строків у відповідності до приписів законодавства.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України», якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип правової визначеності, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Суд, вирішуючи питання про поновлення строку, має ухвалити обґрунтоване рішення щодо поважності причин пропуску строку.

У постанові від 21.08.2019 у справі №2-836/11 (провадження № 14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що виходячи з положень ч. 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII, ч. 1 ст. 433 ЦПК України та п.п. 17.4 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Встановлено, що рішення суду не виконано.

Водночас, жодних обґрунтованих обставин чому стягувач в період строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, тобто до 22.02.2022 не звертався із заявою про видачу його дубліката та в подальшому з виконанням, в заяві не зазначено.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст. ст. 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець визначив, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.

Отже, суд доходить висновку, що оскільки стягувач мав можливість протягом встановленого законом строку використовувати права, надані законом, контролювати процес стягнення, робити відповідні запити та інше, проте, не вживав жодних активних дій задля реалізації своїх прав протягом більш ніж чотирьох років, строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання поновленню не підлягає.

Доводи заявника про те, що виконавчий лист втрачено при пересилці не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу, оскільки вони залежали від волі стягувача, який не був позбавлений можливості контролювати строки, своєчасно цікавитись станом виконавчого провадження та у встановлений законом строк звернутись до суду із відповідним клопотанням про видачу дублікату виконавчого листа, чого стягувачем зроблено не було та не наведено поважних причин такої бездіяльності.

Отже суд зазначає, що вказані заявником обставини для поновлення строку не є поважними, оскільки вони не пов`язані з об`єктивними, незалежними від стягувача обставинами, які б перешкоджали реалізувати своє право на пред`явлення виконавчого документа у визначений законом строк.

До того ж вказані заявником причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд не може визнати поважною, оскільки АТ «Сенс Банк» є юридичною особою, в структурі якого є юридичний відділ, в обов`язки якого входить необхідність перевірки належності всіх документів для виконання рішення суду, зокрема оригінал виконавчого листа, контролю строків для їх пред`явлення.

Оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив і причини такого пропуску суд визнає неповажними, за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 260, 261, 263, 353-355, 433 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника АТ «Сенс Банк» Півторак Т. О. про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа № 757/43493/16-ц до виконання заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2019 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Ю. Г. Головко