КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 756/18392/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4444/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Ткач М.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

24 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач звернулась до суду першої інстанції з даним позовом, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 у них народилась дитина: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є самодостатньою, небідною людиною, що отримує пристойний дохід і має матеріальні можливості на достойному рівні брати участь в утриманні і вихованні дочки. Втім, з невідомих причин не бажає цього робити. Тоді як, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень позивач одна не зможе забезпечити, відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, у зв`язку з чим позивач, змушена звернутись до суду для стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.12.2021 і до повноліття дитини.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

У решті заявлених позовних вимог, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині стягнення аліментів скасувати та прийняти в цій частині нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дочки у розмірі 1/46 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01.12.2021 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що згідно довідки про доходи №7 від 26.07.2022 року заробітна плата відповідача за період з 01.06.2022 р. по 30.06.2022 р. склала 250 990,39 грн., а стягнуті оскаржуваним рішенням суду аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, з урахуванням вищенаведеної суми приблизно складають 28 000 грн., проте враховуючи те, що позивач приблизно витрачає на утримання дитини 10 000 грн., можна стверджувати, що для задоволення потреб дитини та забезпечення їй гармонійного як фізичного так і духовного розвитку з відповідача мають бути стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/46 частки від свого заробітку (доходу), що враховуючи його дохід (заробіток) буде становити суму у розмірі 4 920,00 грн., а стягнуті оскаржуваним рішенням суду аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача вважає непомірно завищеними та розраховані без врахування фактичних обставин даної цивільної справи, оскільки через відсутність у позивача роботи та самостійного заробітку (хоча вона є здоровою та працездатною) є підстави вважати, що за рахунок отримуваних аліментів позивач буде неправомірно збагачуватися та продовжувати жити за кошти відповідача, при цьому перебуваючи на фінансовому забезпеченні останнього.

28 березня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 , в якій представник позивача просив залишити без змін рішення суду, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що судом першої інстанції вірно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, натомість доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що між 20.04.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві, про що складений актовий запис №376, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.04.2017 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.04.2017.

Під час шлюбу у сторін народилачь дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05.05.2018 року.

Спільна дитина сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні, що не заперечується сторонами.

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто.

Відповідно до отриманих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 09.09.2022 вбачається, що ОСОБА_2 отримано дохід за період з 1 кварталу 2020 по 3 квартал 2021 років на загальну суму 1 188 510,65 грн.

Згідно з отриманими відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 09.09.2022 вбачається, що ОСОБА_3 отримано дохід за період з 2 кварталу по 4 квартал 2021 років на загальну суму 5 001 720 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з матеріального становища сторін, а також обов`язку утримувати дитину, врахувавши працездатний вік платника аліментів та відсутність даних щодо утримання відповідачем інших дітей, окрім ОСОБА_4 , також не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

В силу ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, статтями 180, 181, 184 СК України встановлено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та визначено способи утримання дітей, в тому числі і шляхом присудження аліментів. При цьому право вибору способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину наділено батька, з яким проживає дитина.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є працездатним, відповідно до ст. 180 СК України зобов`язаний утримувати свою дитину. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів.

Згідно з положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Отже, суд першої інстанції зваживши на вік дитини, дані про особу позивача та відповідача, що містяться в наданих ними документах, діючи в інтересах дитини, дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на доньку у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку до досягнення повноліття дитини.

Заперечуючи проти визначення аліментів у розмірі третини свого заробітку, відповідач не надав належних доказів неможливості сплати аліментів у такому розмірі як з огляду на своє матеріальне становище, доходи, наявність нерухомого майна, так і на свій стан здоров`я.

Доводиапеляційної скарги про те, що можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання донькиу розмірі 1/46 усіх видів його заробітку не відповідає фактичним обставинам справи, не заслуговує на увагу, оскільки при визначенні розміру аліментів судом взято до уваги, що сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, тому кошти на утримання (аліменти) дитини присуджує суд. Так як відповідач працевлаштований і має стабільний дохід, чого відповідач не заперечує, суд обґрунтовано стягнув з нього аліменти у 1/8 частці від його доходу.

При цьому суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, взяв до уваги інтереси дітей, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення, врахував, що батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини.

Схожий за змістом висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в частині необхідності стягнення аліментів на утримання дитини є правильними, оскільки приймаючи таке рішення, суд першої інстанції правомірно виходив з фінансових можливостей відповідача, працездатний вік платника аліментів, відсутність даних про його незадовільний стан здоров`ята враховував саме інтереси дитини, на користь якої стягувалася вказаний розмір коштів.

Інші обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 375, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді