Номер провадження: 22-ц/813/824/23
Справа № 521/4668/19
Головуючий у першій інстанції Коблова О. Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стороженко Ольги Петрівни на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ТОВ «Кей-Колект» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат, мотивуючи це тим, що 29 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Кредитний договір № 998-08 ПОУ Н, за умовою якого ОСОБА_1 отримала кредит (грошові кошти), в іноземній валюті, у розмірі: 150 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі: 12,5 % річних. У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором 29 листопада 2005 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір поруки № 998, який згідно умов Договору поруки зобов`язався відповідати перед ПАТ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання Договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Кредитним договором № 998-08 ПОУ Н; Договором поруки № 998.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 умов вищевказаних Кредитного договору та Договору поруки щодо сплати заборгованості, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси щодо примусового стягнення заборгованості за Кредитним договором та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2012 року у справі №2/1519/2-5701/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 998-08 ПОУ Н від 29 листопада 2005 року, яка складає: 1 483 184,12 грн.; 1 700,00 грн. в рахунок сплаченого судового збору та 120,00 грн. в рахунок сплачених витрат на ІТЗ розгляду справи.

Відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не виконується рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.05.2012 року по справі № 2/1519/2-5701/11 - більше 7 років, що послугувало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

У зв`язку з чим ТОВ «Кей-Колект» був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ»: суму 3 % річних, в розмірі: 130 232,83 грн.; суму нарахованих інфляційних втрат, в розмірі: 607 511,44 грн.; суму сплаченого судового збору, в розмірі: 11 066,16 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» суму сплаченого судового збору в розмірі по 5533 гривень 08 копійок з кожного, усього 11066,16 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Стороженко Ольга Петрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року та ухвали нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат - відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи належним чином в розумінні ч.8 ст. 128 ЦПК України повідомленими про дату, час і місце розгляду справи сторони в судове засідання призначене на 23.05.2023 року на 14-30 г. не з`явились, про причини не явки не повідомили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За таких обставин, оскільки поважність причин відсутності у судовому засіданні учасників справи не встановлена, а матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.І п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, стягуючи з відповідачів в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України солідарно на користь позивача інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що закон не обмежує кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- 29 листопада 2005 року, між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Кредитний договір № 998-08 ПОУ Н, за умовою якого ОСОБА_1 отримала кредит (грошові кошти), в іноземній валюті, у розмірі: 150 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за використання кредитом, у розмірі: 12,5 % річних;

- у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , разом із вищезазначеним Кредитним договором, 29 листопада 2005 року, між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки № 998, який згідно умов Договору поруки, зобов`язався відповідати перед ПАТ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання Договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому;

- 12 грудня 2011 року, між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Кредитним договором № 998-08 ПОУ Н; Договором поруки № 998;

- у зв`язку з невиконанням відповідачами ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) умов Кредитного договору та Договору поруки, щодо сплати заборгованості, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до Малиновського р-н суду м. Одеси, щодо примусового стягнення заборгованості за Кредитним договором;

- 21 травня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси було розглянуто справу № 2/1519/2-5701/11 за позовом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та ухвалено рішення: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 998-08 ПОУ Н від «29» листопада 2005 року, яка складає: 1 483 184,12 грн.; 1 700,00 грн., в рахунок сплаченого судового збору та 120,00 грн., в рахунок сплачених витрат на ІТЗ розгляду справи.

Крім того, зі змісту Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що:

- ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року видано дублікати виконавчих листів по цивільній справі за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Поновлено ТОВ «Кей-Колект» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів по цивільній справі за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з встановленням його до 18.09.2016 року;

- ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року скасовано з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 02 квітня 2019 року у задоволенні заяви ТОВ «Кей-Колект» відмовлено;

- постановою Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 02 квітня 2019 року залишено без змін;

- ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.04.2019 року у задоволенні заяви ТОВ «Кей-Колект» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання відмовлено;

- 26 лютого 2020 року ТОВ «Кей-Колект» повторно звернулося до Малиновського районного суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання;

- ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.03.2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання по цивільній справі за позвом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

- рішенням Приморського районного суду м. Одеси від від 20 грудня 2018 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 23.01.2020 року, позов ОСОБА_1 , що діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , 2001 року народження та ОСОБА_4 , 2006 року народження до ТОВ „Кей-Колект, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича - задоволено. Визнано дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, як державного реєстратора протиправними і скасовано прийняте ним рішення від 20 липня 2016 року № 30553128 про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на предмет іпотеки : нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вселено ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_3 , 2001 року народження та ОСОБА_4 , 2006 року народження до єдиного житла - квартири АДРЕСА_2 ;

- рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», - задоволено частково. Скасовано запис № 15493173 від 11.07.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей- Колект» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 257,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 . У задоволенні решти вимог відмовлено;

- згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень, відсутні відомості про подання апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2020 року;

- рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.08.2021 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах - задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №998-08 ПОУ Н від 29 листопада 2005 року, яка складає 4 152 115 (чотири мільйона сто п`ятдесят дві тисячі сто п`ятнадцять) гривень 72 копійки, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . шляхом продажу предмету іпотеки, на прилюдних торгах, за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки, що становить 2 173 728 (два мільйони сто сімдесят три тисячі сімсот двадцять вісім) гривень. У частині позовних вимог про виселення всіх громадян, що мешкають за адресою: АДРЕСА_3 , а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 відмовлено;

- згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Рішення по суті апеляційної скарги не прийнято;

- ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович про припинення права власності та поновлення запису в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно - залишено без розгляду.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.І ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 546, 572, 575, 577 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, становлених законом.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою, другою та третьою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Одним зі способів припинення зобов`язання є його виконання (частина перша статті 599 ЦК України).

За загальним правилом статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється саме у зв`язку з належним його виконанням. Під належним виконанням зобов`язань необхідно розуміти здійснення кредитором і боржником дій щодо реалізації прав та обов`язків, що випливають із зобов`язання. За своїм характером це поняття включає належних кредитора і боржника, належні час, предмет, місце і спосіб виконання.

На забезпечення цих зобов`язань боржник або інша особа може надати, а банк прийняти забезпечення у вигляді застави, поручительства або в іншому вигляді.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора поділяються на: 1) судовий (на підставі рішення суду); 2) позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), кожен з яких має власний правовий механізм реалізації.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду на підставі застереження в іпотечному договорі або. в окремому договорі, укладеному сторонами в порядку досудового врегулювання.

Водночас частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлює спеціальне правило, яке підлягає застосуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Водночас частина третя статті 6 ЦК України дозволяє сторонам у договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо відступ від положень закону в цих актах прямо це забороняє, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частина четверта статті 591 ЦК України додатково вказує, що якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 ЦК України, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, керуючись принципом свободи договору, сторони можуть відступити від положень як статті 36 Закону України «Про іпотеку», так і загальних положень ЦК України щодо реалізації предмета іпотеки.

Якщо такого відступу від положень цивільного законодавства не було здійснено за договором, кредитор не може вимагати виконання боржником основного зобов`язання після звернення стягнення та стягувати різницю між сумою зобов`язання та вартістю предмета іпотеки. Такі висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18.

Суд першої інстанції вірно встановив, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» на підставі договору з ПАТ «УкрСиббанк» від 12 грудня 2011 року у встановленому порядку набуло право вимоги за кредитним договором №998-08 ПОУ Н від 29 листопада 2005 року та забезпечувальними договорами - договором поруки та іпотечним договором.

Також судом вірно встановлено, що стягнута рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.05.2012 року заборгованість за кредитним договором від 29.11.2005 року у розмірі 1 483 184,12 грн., яке вступило в законну силу, є грошовим зобов`язанням, в якому солідарними боржниками виступають ОСОБА_1 (позичальник), ОСОБА_2 (поручитель), а кредитором - ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ».

11.07.2016 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4 реалізувавши таким чином право іпотекодержателя за іпотечним договором від 29.11.2005 року, укладеного з іпотекодавцем ОСОБА_1 .

Проте, судовими рішеннями від 20.12.2018 року та від 25.11.2020 року, які набрали чинності, встановлено порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем в досудовому порядку та визнано протиправними дії щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ», скасовано прийняте приватним нотаріусом рішення від 20 липня 2016 року № 30553128 про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на предмет іпотеки, а також скасовано запис № 15493173 від 11.07.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 257,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .

Тому ТОВ «Кей-Коллект» у липні 2020 року звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки, на прилюдних торгах.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.08.2021 року в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» за кредитним договором №998-08 ПОУ Н від 29 листопада 2005 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Проте дане рішення суду не вступило в законну силу, так як оскаржено ОСОБА_1 в апеляційному порядку, і на даний час апеляційна скарга ОСОБА_1 перебуває у провадженні Одеського апеляційного суду і по суті не розглянута.

Тобто звернення стягнення на предмет іпотеки на час розгляду справи районним судом та перегляду справи в апеляційному порядку не можна вважати належним чином реалізованим.

Заявляючи вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з березня 2016 року до лютого 2019 року позивачем додано розрахунок, де базою нарахування визначено непогашену відповідачами заборгованість за кредитним договором 1 483 184,12 грн., яка стягнута солідарно з відповідачів згідно з рішенням Малиновського райсуду м. Одеси від 21.05.2012 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.2 ст. 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Відповідно до позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.03.2019 року у справі №757/44680/15-ц тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

- натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

- конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

- кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Такої ж позиції Верховний Суд притримується у постановах №569/12918/16-ц від 02.09.2020 року, №442/398/15-ц від 18.03.2020 року, №390/880/16-ц від 11.12.2019 року.

При цьому основними ознаками натурального зобов`язання є:

- відмова кредитору у судовому захисті в разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником;

- неможливість боржника вимагати повернення виконаного.

Отже, одним з випадків виникнення натурального зобов`язання є такий випадок, коли рішення суду про стягнення заборгованості існує, але кредитор пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тобто сама вимога кредитора захищена у судовому порядку, але він не може вимагати його примусового виконання.

Ураховуючи, що судовими рішеннями у даній справі, які набрали законної сили, відмовлено стягувачу (кредитору) у видачі дубліката виконавчого документа та поновленні строку для пред`явлення його до виконання, тобто його (кредитора) вимоги, які виникли на підставі рішення суду, не можуть бути захищені в судовому (примусовому) порядку, між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого безпідставно судом першої інстанції застосовано положення статті 625 ЦК України.

Даних обставин суд першої інстанції не врахував і дійшов до хибного висновку щодо задоволення позову про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стороженко Ольги Петрівни - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат - залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 16 599,25 гривень за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 25.05.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк