Справа № 755/2477/23
"09" червня 2023 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі Головуючого судді САВЛУК Т.В., при секретарі Бурячек О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей разом з батьком,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогами: «Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України.
Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки міста Києва, громадянки України, разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України»
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач посилається на наступне, що з 09 липня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі народились діти - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 03 грудня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції м. Києві від 09 липня 2005 року (актовий запис № 860), розірвано. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, діти залишилася проживати разом з батьком, який займається розвитком дітей, дбає про їх здоров`я, створює сприятливі та гармонійні умови, щоб діти розвивалася всебічно та повноцінно, діти перебувають на повному утриманні батька. Позивач працевлаштований, має стабільний дохід достатній для забезпечення дітей всім необхідним відповідно до їх віку та потреб, працівниками служби у справах дітей перевірено умови проживання дітей, зауважень з приводу забезпечення дітей належними умовами проживання працівниками служби не зафіксовано, що слугувало підставою для надання висновку про доцільність проживання доньки разом з батьком, син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявив власне бажання проживати разом з батьком та молодшою сестрою.
01 березня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до статтей 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.
31 березня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення заяви представника третьої особи ОСОБА_5 про витребування доказів по цивільній справі.
На виконання вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації надати суду висновок про доцільність визначення місця проживання дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації дітей за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
19 травня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, представник позивача - адвокат Костенко Ірина Анатоліївна до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, правом подати відзив на позов та докази на спростування заявлених вимог не скористалася.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської у місті Києві державної адміністрації - Сова Тетяна Володимирівна в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність та ухвалити рішення згідно чинного законодавства з урахуванням інтересів дітей.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомленні ними обставини, на яких вони грунтуються у відповідності матеріального права, що підлягають застосуванню до них правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Судом встановлено, що з 09 липня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі народились діти - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
03 грудня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції м. Києві від 09 липня 2005 року (актовий запис № 860), розірвано.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до положень ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленими Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Статтею 8 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усинавлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства (ст. 9 Сімейного кодексу України).
За змістом ст. 13 Сімейного кодексу України, частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.
Згідно статтей 3, 4 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції.
Відповідно до положень ст. 18 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 Сімейного кодексу України).
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. (ч. 2, 3 ст. 160 Сімейного кодексу України).
Згідно ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
На підтвердження місця проживання дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком, позивачем долучено Договір оренди квартири від 25 січня 2020 року, де предметом договору є оренда квартири АДРЕСА_3 , строком дії договору до 31 січня 2024 рік. (а.с. 23-24)
Крім того, 19 січня 2023 року КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ З ЕКСПЛУАТАЦІЇ І РЕМОНТУ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ «ЖИТЛО-СЕРВІС», на вимогу позивачу видано довідку, що він ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 , та донькою ОСОБА_4 , сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дружиною ОСОБА_7 , фактично проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 . (а.с.15)
Відповідно до Акту №17 від 03 лютого 2023 року обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_4 , який складено головним спеціалістом відділу соціально-правового захисту дітей Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Лакизюк В.А., встановлено, що житло розміщене на 18 поверсі 22 поверхового будинку, складається з трьох кімнат, загальною площею 92,4 кв.м., житлова площа 76 кв.м. Для виховання та розвитку дітей створені всі необхідні умови, облаштовано окремі дві кімнати, комп`ютер для навчання, столи, книги, розвиваючі іграшки, одяг та взуття в достатньому кількості. Умови проживання, добрі, проведено ремонт, квартира обладнана необхідною побутовою технікою та меблями, побут в родині організований, дотриманні санітарно-гігієнічні норми. (а.с.14)
З 26 липня 2021 року ОСОБА_1 працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПЕРШИЙ СТОЛИЧНИЙ ХЛІБЗАВОД» на посаді начальника комерційної служби, за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року отримує дохід у розмірі 312 637,68 гривень, що підтверджується Довідкою №03-005 Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРШИЙ СТОЛИЧНИЙ ХЛІБЗАВОД» від 14 лютого 2023 року. (а.с.21)
Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України).
Згідно Висновку Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей (протокол засідання Комісії №6 від 26 квітня 2023 року), Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладенні повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 .
Під час розгляду питання визначення місця проживання дітей Комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, встановлено, що ОСОБА_3 , 2005 року народження, виповнилося 17 років. Відповідно до ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Малолітня ОСОБА_4 , 2010 року народження, з 2021 року проживає з батьком ОСОБА_1 , який самостійно займається її вихованням та утриманням. Батько має постійне місце роботи, стабільний дохід. В квартирі за місцем проживання створено належні умови для проживання та розвитку дітей.
Крім того Комісією встановлено, що мати дітей ОСОБА_2 не була присутня на засіданні комісії , яке відбулось 25 квітня 2023 року, до служби у справах дітей та сім`ї надала заяву, про те, що вона не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком. На засіданні комісії була присутня малолітня ОСОБА_4 , яка підтвердила своє бажання і надалі проживати з батьком.
Також, в порядку ст. 171 Сімейного кодексу України суд приймає до уваги думку неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо визначення його місця проживання, який висловив свою позицію шляхом звернення до суду із письмовими поясненнями, надісланими 17 травня 2023 року (Вх№Еп-6196), бажає жити разом із батьком ОСОБА_1 , та додатково зазначив, що з моменту розлучення батьків він разом з молодшою сестрою ОСОБА_8 , проживають саме з батьком, який опікується, приймає безпосередню участю у вихованні, догляду, та утриманні його та сестри.
Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясування, з ким із батьків вона бажає проживати.
Оцінивши наведенні у справі докази у їх сукупності, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд вважає доведеними наведені позивачем підстави для вирішення питання щодо проживання дітей разом з батьком, розв`язання спору на користь батька відповідає бажанню дітей, які висловили свою думку та категорично наполягають на проживання саме з батьком, при цьому відповідач, мати дітей, не висловила свої заперечення, правом подати докази на спростування позиції позивача не скористалася.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 Цивільного процесуального кодексу України)
Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України)
Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей разом з батьком, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Враховуючи викладене та керуючись статтею 51 конституції України, статтями 7, 8, 9, 13, 18, 19, 160, 161 Сімейного кодексу України, статтею 29 Цивільного кодексу України, статтями 11 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей разом з батьком, - задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України.
Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки міста Києва, громадянки України, разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.