Постанова

Іменем України

25 травня 2023 року

м. Київ

справа № 720/112/21

провадження № 61-8628св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2022 року в складі судді Ляху Г. О. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 30 червня 2022 року в складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Владичана А. І,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнутизаборгованість за договором позики в сумі 3 102 000,00 грн, три відсотки річних в розмірі 308 500,27 грн та інфляційні втрати в сумі 715 321,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 вересня 2017 року він уклав зі ОСОБА_2 договір позики, відповідно до якого надав відповідачу грошові кошти в борг в сумі 110 000,00 доларів США на строк до 30 квітня 2018 року.

Однак відповідач свої зобов`язання не виконав, у встановлений договором строк позику не повернув.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2022 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 30 червня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з безпідставності позовних вимог, оскільки позивач не довів факт передачі відповідачу грошових коштів за договором позики.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2022 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права: застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року в справі № 6-50цс16; судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки оглянув та долучив до матеріалів справи примірник договору позики, який відповідач надав після закриття підготовчого засідання. Крім того суди не врахували правомірності правочину, встановленої статтею 204 ЦК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

11 листопада 2022 року справа № 720/112/21 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

08 вересня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою договір позики про те, що позивач надав відповідачу позику в сумі 110 000,00 доларів США на строк до 30 квітня 2018 року.

Договором сторони передбачили, що на підтвердження укладання договору та його умов надається письмова розписка від позичальника.

Договір укладений у двох екземплярах, кожен з яких має юридичну силу.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установлено, що договором позики від 08 вересня 2017 року сторони погодили, що підтвердженням його укладання є письмова розписка від позичальника.

Проте відповідної письмової розписки від відповідача про отримання коштів матеріали справи не містять.

При цьому суди обґрунтовано відхилили доводи позивача про те, що після укладання договору позики сторони дійшли згоди не складати розписку, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини він не надав.

Долучений ним до матеріалів справи примірник договору позики, на якому вручну дописано про те, що розписка не складалась, вказаний факт не підтверджує, оскільки такі зміни до договору не погоджені з відповідачем у встановленому законом порядку.

До того ж примірник договору позики, який знаходиться у відповідача, такого застереження не містить.

З огляду на викладене, оскільки позивач не довів факт передачі відповідачу грошових коштів за договором позики, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновки судів не суперечать висновку, викладеному Верховним Судом України в постанові від 24 лютого 2016 року в справі № 6-50цс16.

Не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень посилання позивача в касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції з порушенням вимог процесуального закону після закриття підготовчого засідання прийняв від відповідача доказ (його примірник договору позики), оскільки наведене не вплинуло на правильність висновку суду про відмову в задоволенні позову з підстав його недоведеності позивачем.

Інші доводикасаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до власного тлумачення заявником норм законодавства та необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 30 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко