ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1253/22

Провадження № 22-ц/4820/1173/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 677/1253/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник - мати ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування належним йому житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . До травня 2021 року разом з ним у цій квартирі проживала його сім`я - донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 - його колишня дружина. 18.02.2022 р. згідно рішення Красилівського районного суду Хмельницької області шлюб між ними було розірвано, справа № 677/1962/21.

Ще до розірвання шлюбу - у травні 2021 року відповідач та її мати ОСОБА_2 , забравши свої особисті речі, залишили місце проживання у цій квартирі та виїхали проживати в с. Волиця Друга Хмельницького району до матері ОСОБА_2 .

Позивач вказував, що з моменту припинення проживання в належній йому квартирі відповідач та її мати жодного дня у цій квартирі не проживали та не з`являлися.

Посилаючись на норми ст. ст. 321, 386, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02. 2014 року № 5, вказував, що реєстрація доньки ОСОБА_2 в спірній квартирі порушує його права власника на користування та розпорядження даною квартирою, в тому числі й перешкоджає відчужити дане нерухоме майно.

На підставі наведеного, просив позов задовольнити.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2023 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що вирішуючи спір, суд поза увагою залишив той факт, що відповідачка - його дочка з травня 2021 року по даний час забезпечена постійним житлом, а саме проживає разом з матір`ю та за згодою власника у будинку по АДРЕСА_2 .

Крім того, зазначає, що між ним та ОСОБА_3 було погоджено проживання доньки саме з матір`ю за вищевказаною адресою, тобто малолітня ОСОБА_2 не змушена там проживати, а проживає добровільно відповідно до закону та за домовленістю батьків між собою.

Крім того, апелянт вказує, що будь-яких перешкод у проживанні в спірній квартирі для доньки та її законного представника матері ОСОБА_3 не спричиняв. Вони за власною волею переселилися до будинку матері ОСОБА_3 .

Отже, належна йому квартира не є єдиним житлом малолітньої доньки, оскільки вона забезпечена іншим житлом де постійно проживає разом з матір`ю. Вказане, на думку апелянта, спростовує висновок суду про відсутність доказів щодо забезпечення малолітньої ОСОБА_2 іншим житлом.

Крім того, вказує, що реєстрація та не проживання доньки його квартирі порушує його законні права та інтереси, зокрема, щодо розпорядження квартирою.

Також апелянт вважає висновок суду про перебування ОСОБА_2 та її матері за кордоном у зв`язку із воєнними діями в Україні, що, на думку суду, є поважною причиною не проживання у спірній квартирі - передчасним та не підтвердженим припущенням, оскільки належними доказами було підтверджено, що донька та ОСОБА_3 переселились із спірної квартири задовго до початку воєнних дій, тому посилання суду на військовий стан є безпідставним.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом установлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 04 січня 2020 року є одноособовим власником квартири АДРЕСА_3 .

З 04 грудня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 18 лютого 2022 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В квартирі АДРЕСА_3 зареєстровано місце проживання позивача ОСОБА_1 та дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В зв`язку з погіршенням відносин в сім`ї ОСОБА_3 в 2021 році разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_2 виїхали на тимчасове проживання до батьків ОСОБА_1 с. Волиця Друга Хмельницького району.

За висновком органу опіки і піклування Заслучненської сільської ради даний органа опіки і піклування вважає недоцільним визнавати ОСОБА_2 такою,що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 .

При цьому за даним висновком ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_2 виїхала за кордон до США під час військового стану внаслідок збройної агресії російської федерації на територію Держави Україна з метою безпеки дитини.

У відповідності до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припиненнясімейнихвідносин з власникомбудинку (квартири) не позбавляєїх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ст.. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 405 Цивільного кодексу члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них з ким вона проживає.

Однак в той же час, згідно ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 176 Сімейного кодексу України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Проаналізувавши дані норми права слід прийти до висновку, що держава захищає права дітей власника житла на користування цим житловим приміщенням та позбавлення дитини права користування житлом в даній конкретній справі призведе до порушення прав малолітньої.

По справі не встановлено, до мати неповнолітньої ОСОБА_2 ОСОБА_3 має на праві власності власне житло. Після вибуття зі спірної квартири малолітня ОСОБА_2 проживала в житловому будинку за місцем проживання бабусі і дідуся, на даний час вона разом з матір`ю виїхала за кордон з метою уникнення загрози життю внаслідок війни, однак при визнанні її втратившою право користування житлом вона буде позбавлена права на проживання в житловому приміщенні її батька, хоча таке її право передбачено ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства".

При цьому посилання позивача на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 не може бути підставою для позбавлення неповнолітньої дитини права на проживання в квартирі де зареєстровано її місце проживання та місце проживання її батька, оскільки це порушує норми ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства".

За таких обставин та вимог чинного законодавства колегія суддів приходить до висновку, що визнання малолітньої ОСОБА_2 втратившою право користування, призведе до позбавлення її такого права, при досягненні повноліття вона стане бездомною особою, тобто особою, яка перебуває соціальному становищі бездомності, а це згідно ст. 2 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» - соціальне становище людини, зумовлене відсутністю в неї будь-якого житла, призначеного та придатного для проживання, а отже порушує її права громадянина України, передбачені Конституцією та Законами України

З вищевказаних підстав доводи апеляційної скарги, що відповідачка - його дочка забезпечена постійним житлом, так як проживає разом з матір`ю та за згодою власника у будинку по АДРЕСА_2 за домовленістю батьків між собою слід відхилити.

Посилання апелянта, що реєстрація та не проживання доньки в його квартирі порушує його законні права та інтереси, зокрема, щодо розпорядження квартирою шляхом відчуження, а також його знятті з реєстрації та реєстрації в іншому житлі не можуть бути підставою для задоволення позову в даному випадку, так як в даній справі вирішується питання забезпечення прав неповнолітньої дитини на житло, яке охороняється Законом України «Про охорону дитинства».

З цих же підстав твердження апелянта, що донька та ОСОБА_3 переселились із спірної квартири задовго до початку воєнних дій, суд також не приймає до уваги.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для йогоскасування в межах доводівапеляційноїскарги не вбачається.

Ккеруючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без змін.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2023 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова