ПОСТАНОВА

іменем України

11 квітня 2023 року м. Кропивницький

справа № 396/26/22

провадження № 22-ц/4809/467/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Україна»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нова-Україна» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2022 року у складі судді Русіної А.А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Україна» (далі по тексту - СТОВ «Нова Україна») про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення несплаченої орендної плати, 3% річних, пені та інфляційних втрат.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є власником земельної ділянки, розташованої на території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, площею 3,8641 га, кадастровий номер :02:002:1412, що підтверджується інформаційною довідкою від 07 вересня 2021 року №273723796. Між нею та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Росія» (далі по тексту - СТОВ «Росія») 23 лютого 2012 року було укладено договір оренди землі б/н, зареєстрований у ДП Кіровоградська філія «Центр ДЗК» 09 жовтня 2012 року за №003232, за умовами якого позивач надав, а СТОВ «Росія» прийняв у оренду земельну ділянку площею 3,86 га ріллі, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Строк дії договору закінчується 15 листопада 2061 року. Згідно з положеннями пунктів 9, 11 договору орендна плата має вноситися орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у грошовій формі до 31 грудня щорічно. У пункті 5 договору зазначено, що нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки становить 94548 грн. Відповідно до розрахунку нормативної грошової оцінки (з сайту Держгеокадастру) - НГО земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:1412, на 06 вересня 2021 року становить 141093,61 грн. У відповідності з повідомленнями сайту Держгеокадастру України НГО земельних ділянок сільськогосподарського призначення з 2016 року не індексувалась. Річна сума орендної плати протягом 2018-2021 років мала складати 4233,02 грн.

За час дії вказаного договору його умови сторонами не переглядались і не доповнювалися. Право оренди СТОВ «Росія» відносно вказаної земельної ділянки на підставі договору внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за заявою відповідача в 2017 році, що підтверджується копією інформаційної довідки від 07 вересня 2021 року.

Вказала, що відповідач більш як п`ять років ігнорує її усні заяви про надання їй письмової довідки про нараховану орендну плату та копії підтверджуючих документів, які підтверджували б виплату їй орендної плати, починаючи з 2012 року, а також здійснити виплати з метою погашення перед позивачем заборгованості за час оренди. Всі звернення відповідач ігнорує.

Тому, зважаючи на системну несплату орендної плати за договором оренди протягом 2018-2021 років, вважала, що є підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки згідно з вимогами пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі», пунктів 38 та 39 договору. Також вважала, що оскільки орендна плата не виплачувалась, існують підстави для її стягнення в примусовому порядку з нарахуванням пені, передбаченої договором, 3% річних та інфляційних втрат.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 23 лютого 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Росія» та зареєстрований управлінням Держкомзему у Новоукраїнському районі Кіровоградської області 09 жовтня 2012 року за № 03232, стягнути заборгованість по виплаті орендної плати за 2018-2021 рік, 3% річних, пені та інфляційні втрати у загальному розмірі 22072,98 грн.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2022 року позов задоволено частково. Розірвано договір оренди земельної ділянки від 23 лютого 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Росія» (нова назва «Нова Україна»), зареєстрований управлінням Держкомзему у Новоукраїнському районі 09 жовтня 2012 року за №03232 відносно земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:1412, площею 3,8643 га, розташованої на території Новоукраїнської міської ради. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Україна» на користь ОСОБА_1 , заборгованість по виплаті орендної плати за 2018-2021 рік за договором оренди землі від 23 лютого 2012 року, зареєстрований у ДП Кіровоградська філія «Центр ДЗК» 09 жовтня 2012 року за №03232 у розмірі 13629,64 грн; пені у розмірі 2523,55 грн; 3% річних у розмірі 611,36 грн та інфляційних втрат у розмірі 687,87 грн. Загальний розмір заборгованості складає 17452,42 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням СТОВ «Нова Україна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:002:1412, площею 3,8641 га, яка розташована на території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.9).

23 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Росія» було укладено договір оренди землі, зареєстрований у ДП Кіровоградська філія «Центр ДЗК» 09 жовтня 2012 року за №03232, за умовами якого орендодавець надав, а СТОВ «Росія» прийняло у оренду земельну ділянку площею 3,86 га ріллі з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Строк дії договору закінчується 15.11.2061 року.

Пунктами 9-11 договору передбачено, що орендна плата має вноситися орендарем у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки у грошовій формі до 31 грудня щорічно. У пункті 5 договору сторонами зазначено, що нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки становить 94548 грн (а.с.13).

Відповідно до заяви від 06 вересня 2012 року, яка засвідчена приватним нотаріусом Новоукраїнського районного округу Українською Н.М., ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 орендну плату за земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, належну їй на підставі державного акту серії ІІ-КР №036945 площею 3,86 га, кадастровий номер №:02:002:1412, виданого Новоукраїнською райдержадміністрацією Новоукраїнського району Кіровоградської області 24 травня 2002 року, зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право приватної власності землю за №959, в сумі 30000,00 (тридцять тисяч) гривень і будь-яких матеріальних (фінансових) претензій до ОСОБА_2 до 06 вересня 2061 вона не матиме (а.с.46).

Цією ж заявою ОСОБА_1 дозволила ОСОБА_2 , до зняття мораторію на дію Закону України про продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення, отримувати орендну плату від СТОВ «Росія», юридична адреса якого: м. Новоукраїнка, вул.40-років України, 1 Новоукраїнського району Кіровоградської області. В разі зняття мораторію на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, по першій вимозі ОСОБА_2 зобов`язався переоформити вказану земельну ділянку на нього або на вказану ним особу. Всі платежі, які виникнуть в процесі переоформлення вказаної земельної ділянки у приватну власність, сплачує ОСОБА_2 . Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М.

Відповідно до копії видаткового касового ордеру від 15 жовтня 2012 року СТОВ «Росія» надала ОСОБА_1 орендну плату за пай у розмірі 21000,00 грн (а.с.47).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем порушені умови внесення орендної плати за 2018-2021 роки, які встановлені договорами оренди, що є підставою для дострокового розірвання спірного договору оренди землі в односторонньому порядку та про те, що позивач має право на отримання від відповідача заборгованості по виплаті орендної плати за 2018-2021 рік, пені, 3% річних та інфляційних втрат у зальному розмірі 17452,42 грн, встановленому договором оренди.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, тобто орендна плата є однією з істотних умов договору оренди землі.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Як встановлено судом, що між ОСОБА_1 та СТОВ «Росія» 23 лютого 2012 року було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого Орендодавець надала, а СТОВ «Росія» (Орендар) прийняв у оренду земельну ділянку площею 3,86 га ріллі, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору закінчується 15 листопада 2061 року. Положеннями пункту 9 договору передбачено, що орендна плата має вноситися орендарем у грошовій формі. Розмір орендної плати становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно п.11 орендна плата вноситься Орендарем до 31 грудня щорічно.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримала від СТОВ «Росія» орендну плату за пай у розмірі 21000 грн, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 15 жовтня 2012 року (а.с.47).

Передчасним є висновок суду першої інстанції про те, що спірним договором оренди не передбачалося отримання орендної плати наперед, оскільки згідно п.11 зазначеного договору вказано, що орендна плата вноситься орендарем до 31 грудня щорічно

Поза увагою місцевого суду залишилась та обставина, що виплата орендної плати не періодично, як зазначено в п. 11 договору, а авансом наперед не є порушенням умов вимог цивільного законодавства, оскільки зазначені вище правовідносини хоч і не передбачені діючим договором, але вчинені дії сторін прямо передбачені ч.3 ст.6 ЦК України, відповідно до якої сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Отримуючи орендну плату 15 жовтня 2012 року в касі орендаря, фактично після 09 жовтня 2012 року - дати набрання законної сили договору оренди від 23 лютого 2012 року - позивач таким чином підтвердив укладеність спірного договору та погодився із відступленням від умов договору щодо отримання коштів орендної плати наперед.

Крім того, помилковим є і висновок суду першої інстанції про те, що касовий ордер не містить посилання, що кошти позивач отримав в рахунок орендної плати за спірним договором, як і не зазначено за який період сплачені кошти та чи отримані вони самим позивачем, оскільки в рядку отримувач міститься лише підпис, без зазначення прізвища, ім`я та по батькові особи, яка отримала кошти, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов?язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов?язання чи звичаїв ділового обороту.

Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій статтею 14 Закону України «Про оренду землі».

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі №321/329/17 (провадження №61-16545св18) та від 20 листопада 2019 року у справі №704/236/17 (провадження № 61-32303в18).

Суд першої інстанції, надаючи оцінку зазначеного ордеру безпідставно вказав, що біля підпису отримувача відсутні прізвище, ім?я та по-батькові отримувача.

Порядком видачі готівки з каси підприємств чітко регламентований п 3.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, чинної на момент виникнення правовідносин між сторонами, де зазначено, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3). У додатку 3 до Положення у графі «підпис одержувача» не передбачено написання індивідуальних даних отримувача, оскільки для цього є спеціально відведена графа «видати».

Наданий стороною відповідача видатковий касовий ордер від 15 жовтня 2012 року відповідає вимогам Додатку №3 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (типова форма №КО-2) та фактично є додатком до Положення, про що зазначено в правому верхньому куту видаткового касового ордеру від 15 жовтня 2012 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем жодним чином не спростовано ту обставину, що він отримав аванс орендної плати після укладення договору оренди на 49 років від відповідача в розмірі 21000 грн з власної ініціативи. Висновки будь-якої експертизи, які б спростовували справжність підпису ОСОБА_1 на видатковому касовому ордері від 15 жовтня 2012 року в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази того, що існують інші договори оренди, укладені між сторонами, та що вона має у власності інші земельні паї, за які могла бути сплачена орендна плата.

Враховуючи положення статті 531 ЦК України зміст видаткового касового ордеру від 15 жовтня 2012 року, а також дії орендаря, який сплатив вказану суму, слід дійти висновку, що сторони погодили у письмовій формі вказаний порядок сплати орендної плати, і цей порядок було реалізовано сторонами, отже у орендаря була відсутня заборгованість перед орендодавцем по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою на певний період.

Позивач, у свою чергу, не довів істотного порушення орендарем умов договору, позбавлення його права на те, на що він розраховував при укладенні договору оренди (стаття 651 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №387/193/19 провадження № 61-15879св19 від 22 січня 2020 року.

Крім того, у поданій позовній заяві позивачем було зроблено розрахунок заборгованості за 2018-2021 року за договором оренди земельної ділянки, виходячи із грошової оцінки земельної ділянки станом на 2021 рік у розмірі, який згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером :02:002:1412 станом на 06 вересня 2021 року становить 141093,61 грн. Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що станом на 2012 рік була інша грошова оцінки землі та складала 94548 грн (а.с.8,13). Крім того, при отриманні позивачем орендної плати авансом у 2012 році є безпідставними вимоги про стягнення 3% річних, пені та інфляційних втрат, які нараховуються у разі несвоєчасного виконання або невиконання грошового зобов`язання.

Іншого розрахунку матеріали справи не містить.

Колегія суддів також критично відноситься до розрахунку, зробленого судом та викладеного в оскаржуваному рішенні, оскільки суд не врахував зазначених вище мотивів.

Виходячи із зазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не було доведено обставин, які б підтверджували неналежне виконання відповідачем СТОВ «Нова-Україна» договірних зобов?язань з виплати орендної плати чи порушення вимог чинного законодавства.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати, які було сплачено за подання апеляційної скарги по справі у розмірі 2977,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нова-Україна» задовольнити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2022 рокускасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Україна» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення несплаченої орендної плати, 3% річних, пені та інфляційних втрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Україна» (код ЄРДПОУ 30945026, вулиця 40 років України, 1, Новоукраїнка Кіровоградська область) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2977 грн 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 квітня 2023 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко