Справа № 125/1954/21
Провадження № 22-ц/801/619/2023,22-ц/801/620/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 рокуСправа № 125/1954/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справ в м. Вінниця цивільну справу №125/1954/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тарасюк Оксани Миколаївни на рішення Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року та на додаткове рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 січня 2023 року, ухвалені в складі судді Хитрука В.М.,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 16.04.2018 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку з закінчення строків давності. Кримінальне провадження № 0000459 від 15.09.2014 про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст.122 КК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

У вказаному кримінальному провадженні діями обвинуваченої ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_1 завдано матеріальної та моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що злочинною та протиправною поведінкою відповідача її здоров`ю було заподіяно шкоду, внаслідок чого вона зазнала тілесних ушкоджень, фізичного болю, емоційних та душевних страждань.

За час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_1 була змушена звертатися до адвокатів за захистом своїх прав, в результаті чого понесла витрати матеріального характеру.

Як потерпіла сторона у кримінальному провадженні, ОСОБА_1 , за для відновлення стану її здоров`я після нанесення тілесних ушкоджень відповідачем, неодноразово зверталася за допомогою до медичних закладів. На лікування та придбання медикаментів витратила 7020,50 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача заподіяну майнову шкоду у розмірі 20020,50 грн., а також моральну шкоду, яку оцінює у 50 000,00 гривень.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану злочином матеріальну шкоду у розмірі 13500,00 гривень, завдану злочином моральну шкоду у розмірі 40 000, 00 гривень та 534,09 грн. понесених судових витрат при сплаті судового збору, а загалом 54034,09 грн.

Додатковим рішенням Барського районного суду Вінницької області від 10 січня 2023 року заяву представника позивача адвоката Гребенюка В.О. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Ухвалено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди додаткове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 9 904,70 гривень.»

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Тарасюк Оксана Миколаївнаподала апеляційну скаргу, в якій просить рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нові судові рішення, якими у задоволенні позову та заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, таким, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, неправильною оцінкою наданих доказів, а також з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

На адресу Вінницького апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 адвокатом Гребенюка В.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення а рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку, що скарги слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 16.04.2018 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку з закінчення строків давності. Кримінальне провадження № 0000459 від 15.09.2014 про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст.122 КК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Під час розгляду кримінального провадження судом було встановлено, що ОСОБА_2 умисними діями завдала потерпілій ОСОБА_1 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за особою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на третину.

Згідно даних кримінального провадження 10.10.2012 року близько 10.30 год. в м. Бар Вінницької області по вул. Горбатого, ОСОБА_2 , діючи протиправно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи і свідомо допускаючи настання різних шкідливих наслідків, в тому числі і тілесних ушкоджень, умисно, з особистих неприязних відносин, які виникли на ґрунті довготривалого конфлікту та неодноразових сварок, під час сварки з ОСОБА_1 , нанесла її декілька ударів палицею по голові та різним частинам тіла, внаслідок чого спричинила їй тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта № 131-к від 28.12.2017 у відповідності з медичною документацією, у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми ( припухлість та гематома в тім`яній ділянці волосяної частини голови, струсу головного мозку) та синця на передпліччі лівої руки. Ці тілесні ушкодження спричинені дією тупого предмету (предметів), 10.02.2012 року. Під час проведення комісійної експертизи у ОСОБА_1 виявлено наслідки перенесеної у 2012 році закритої черепно-мозкової травми ( струсу головного мозку), а саме астеновегетативний та цефалічний синдром. Ці наслідки черепно-мозкової травми потягли за собою стійку втрату загальної працездатності у розмірі 10% та належать до середньої тяжкості, за ознакою стійкої втрати працездатності менш ніж на третину.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_1 , як потерпіла сторона, зверталася за захистом своїх прав до адвокатів.

Так, 03.07.2017 року між нею та адвокатом Невольчуком Сергієм Петровичем, було укладено договір про надання правової допомоги та на виконання його умов позивачем було сплачено 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового шагового ордеру від 03.07.2017 року.

Адвокату ОСОБА_3 за надання правової допомоги за ведення справ в суді позивачем було сплачено 3000,00 (три тисячі) грн, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 26 від 19.12.2003 року, квитанціями до прибуткового касового ордеру від 07.06.2016 р., 29.05.2017 року та ордером серія ВН № 027403.

На виконання угоди укладеної між ОСОБА_1 та адвокатом Івановою Валентиною Олексіївною за надання правової допомоги з представництва (захисту) інтересів на досудовому слідстві та суді, позивач сплатила на 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру від 08.01.2014; 14.01.2015; 13.07.2015; 01.06.2017; 14.06.2017; 26.06.2017, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 203 та ордерами серія ВН №№ 030154;028714;035750;013838;030124.

Підлягають до стягнення на користь позивача витрати у розмірі 500 грн., які понесла потерпіла ОСОБА_1 в результаті звернення, безпосередньо після вчинення злочину відповідачем, до ТОВ «Слаомед» для проведення СКТ головного мозку та кісток черепа, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 4714 від 13.10.2012 року (а.с.83 т.1).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 понесених витрат на лікування у розмірі 6520,50 грн. задоволенню не підлягає, оскільки не доведена позивачем належними та допустими доказами. Зокрема, надані позивачем копії квитанції на суму: 185,96 грн., 133,71 грн., 904,35 грн., 11,00 грн., 272,57 грн., 20 грн., (а.с. 84 том 1); 13 грн., 104 грн., 39 грн., 344,85 грн., 917,22 грн., 4 грн.,(а.с.85 том 1); 11 грн., 11 грн., 11 грн., 871,62 грн., 318,25 грн., 27,50 (а.с.86 том 1); 166 грн., 120 грн., 30 грн., (а.с. 87 том 1) не доводять факту придбання та використання ліків саме ОСОБА_1 , ліки придбані в 2017 2018 роках, тобто через тривалий період після вчинення злочину ОСОБА_2 , що ставить під сумнів лікування позивачем хвороби, яка перебуває у причинному зв`язку з отриманням нею тілесних ушкоджень в 2012 році. Інших доказів придбання та використання ліків ОСОБА_1 суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 №5 та від 27 лютого 2009 року №1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Разом з цим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода завдана позивачу полягає у душевних хвилюваннях та стражданнях, перенесенні фізичного болю та емоційного стресу, отриманні тілесних ушкоджень, довготривалому лікуванні, яких вона зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції вірно враховав глибину та ступінь моральних і душевних страждань ОСОБА_1 , яких вона зазнала в зв`язку з вчиненням протиправних дій відповідача, їх тривалість, а також принципи розумності та справедливості, та визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу з відповідача 40000,00 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, оскільки стороною позивача доведено обставини, на які він посилається у позовній заяві, а стороною відповідача вони не спростовані.

В частині оскарження позивачем додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8ст. 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права

Суд першої інстанції врахував критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу позивачу суд першої інстанції з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, правомірно стягнув з відповідача 9904,70 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір понесених позивачем, судових витрат є недоведеним не заслуговують на увагу.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права під час розгляду справи є безпідставними та фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року(далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судові рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року та на додаткове рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 січня 2023 року- без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тарасюк Оксани Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Барського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2022 року та додаткове рішення Барського районного суду Вінницької області від 10 січня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська