Справа № 740/3577/20
Провадження № 2-др/740/10/23
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
22 травня 2023 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючої судді Гагаріної Т.О., з участю секретаря Філоненко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Луєнко Анни Володимирівни про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,
03.04.2023 до суду надійшла заява представника відповідачів адвоката Луєнко А.В. про ухвалення у справі додаткового рішення, яким просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 16 000 грн. у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та 3 775 грн. 40 коп. у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8 000 грн. у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та 3 775 грн. 40 коп. у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30.03.2023 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - залишено без задоволення.

Разом з тим, вказаним рішенням не було вирішено питання про судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Сторони в судове засідання не з`явились, однак їх неявка не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення.

16.05.2023 до суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_3 , в якому остання просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, визначивши їх розмір по 100 грн. кожному з відповідачів. В обгрунтування поданого клопотання посилається на те, що матеріали справи не містять підтверджень про витрачений представником відповідача час на виконання робіт, пов`язаних з наданням правничої допомоги відповідачам в даній справі. Відзиви відповідачів є схожими, до того ж позиція захисту обох відповідачів є тотожною, тому представником відповідачів було здійснено абсолютно ідентичні послуги щодо обох відповідачів. Тому вважає, що витрати, які понесли відповідачі на професійну правничу допомогу є суттєво завищеними та не співмірними зі складністю справи та обсягом витраченого часу адвоката на дану справу.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником в суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.2,3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

З урахуванням конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, суд може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Вирішуючи питання про стягнення понесених відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що до позовної заяви доданий договір про надання правничої (правової) допомоги №20/09/2 від 22.09.2020, додаткова угода №1 про погодження розміру гонорару від 22.09.2020, акт про надану правничу (правову) допомогу від 30.03.2023, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, квитанція до прибуткового касового ордеру №20/09/2/1 від 22.09.2020, з яких вбачається, що сума гонорару, сплачена відповідачем ОСОБА_1 по договору становить 16 000 грн. (а.с.236-240) та договір про надання правничої (правової) допомоги №21/01/1 від 11.01.2021, додаткова угода №1 про погодження розміру гонорару від 11.01.2021, акт про надану правничу (правову) допомогу від 30.03.2023, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, квитанція до прибуткового касового ордеру №21/01/1/1 від 11.01.2021, з яких вбачається, що сума гонорару, сплачена відповідачем ОСОБА_1 по договору становить 8 000 грн. (а.с.242-246)

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 було сплачено 1 000 грн. за правовий аналіз наданих клієнтом матеріалів, надання клієнту правових консультацій та роз`яснень обставин справи, 5 000 грн. за складання відзиву, формування матеріалів відзиву, направлення сторонами та подачу до суду, 10 000 грн. ведення справи в суді першої інстанції, а разом 16 000 грн. Відповідачем ОСОБА_1 було сплачено 1 000 грн. за правовий аналіз наданих клієнтом матеріалів, надання клієнту правових консультацій та роз`яснень обставин справи, 2 000 грн. за складання відзиву, формування матеріалів відзиву, направлення сторонами та подачу до суду, 5 000 грн. ведення справи в суді першої інстанції, а разом 8 000 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу згідно заяви представника ОСОБА_5 , суд враховує певні заперечення позивача, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.

Суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.

Так, згідно опису послуг вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 адвокатом Луєнко А.В. надавалися послуги на правничу допомогу, які полягали у здійсненні нею правових консультацій та роз`яснень обставин справи, складання відзиву на позовну заяву та ведення справи в суді першої інстанції.

Цей же адвокат здійснював підготовку відзиву на позовну заяву та брав участь в розгляді цієї справи в суді першої інстанції в якості представника відповідача ОСОБА_1 , а тому була ознайомлена з матеріалами та обставинами справи.

Суд зазначає, що предмет спору у цій справі не є складним, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних, процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значної витрати часу на їх виготовлення і вироблення правової позиції в спірних правовідносинах.

Дослідивши відзив в інтересах відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, слід зазначити, що викладені в ній доводи про обставини справи є по суті такими ж як і у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , який подано представником відповідача.

Суд вважає, що складення відзиву в інтересах ОСОБА_2 не потребувало додаткових зусиль та знань, великої тривалості часу адвоката, як і відсутня необхідність у додатковому аналізі обставин справи та вивченні нормативно-правової бази. Таким чином, зазначення в розрахунку витрати на професійну правничу допомогу, зокрема щодо послуги з підготовки та подання відзиву, є явно завищеною та необґрунтованою, як і витрати щодо участі у судових засіданнях.

Отже дослідивши матеріали справи, зокрема, надані представником відповідачів докази, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), суд вбачає підстави для часткового відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, а саме на користь ОСОБА_1 12 500 грн., на користь ОСОБА_1 1 500 грн.

Згідно п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Частиною 6 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України. Відповідно до п.2 ч. 2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п. 45 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України «Про судову експертизу»). Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК ( ст.141 ЦПК України в чинній редакції).

Відповідно до п. 35 Постанови, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК (ст.141 ЦПК України в чинній редакції) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як встановлено з матеріалів справи, ухвалою суду від 05.07.2022 в тому числі за клопотанням представника відповідачів у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, оплату за яку було частково покладено на відповідачів.

25.08.2022 відповідачами сплачено рахунок за проведення експертизи у сумі по 3 775 грн. 40 коп., що підтверджується квитанціями №0.0..1 від 25.08.2022 та №0.0..1 від 25.08.2022 (а.с.241, 247).

Наведені докази свідчать про те, що вказані витрати понесені саме відповідачами, однак питання щодо розподілу цих витрат у рішенні від 30.03.2023 судом не були вирішені, тому у відповідності до положень ст.ст.133,141 ЦПК України, - судові витрати підлягають стягненню з позивача ОСОБА_3 на користь відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.270 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн. у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та 3 775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 40 коп. у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , 1 500 (одну тисячу п`ятсот) грн. у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та 3 775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 40 коп. у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на додаткове рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.О. Гагаріна