РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2023 року м. Мукачево Справа 303/4023/23

2/303/616/23

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Мукачівського міського комунального підприємства «Мукачівводоканал»

про визнання неправомірними дій щодо здійснення донарахування платежів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мукачівського міського комунального підприємства «Мукачівводоканал» (надалі - ММКП «Мукачівводоканал») про визнання неправомірними дій щодо здійснення донарахування за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 (за адресою: АДРЕСА_1 ) за період з 1 по 30 квітня 2019 року в розмірі 13500 гривень 88 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про порушення прав позивача внаслідок донарахування додаткової вартості послуг з водопостачання та водовідведення за квітень 2019 року, що виникло внаслідок некоректного складення акту обстеження умов водокористування комісією ММКП «Мукачівводоканал».

Нормативно-правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.ст. 22, 526, 626 Цивільного кодексу України, Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року, №190.

На підставі ухвали суду від 10.05.2023 року поданий на розгляд суду позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. У встановлений ухвалою суду строк, позивач звернувся із заявою про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 16.05.2023 року відкрито провадження у справі.

Від представника відповідача 13.06.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому наведені обставини щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.

Доводячи перед судом правомірність своєї позиції, представник відповідача зазначив, що 24 квітня 2019 року представниками ММКП «Мукачівводоканал» було здійснено обстеження умов водокористування за адресою: АДРЕСА_1 та складено Акт №30466(надалі Акт), внаслідок чого було виявлено врізку в підвалі до лічильника на один кран в трубу, якою здійснюється водопостачання у вказану квартиру. В свою чергу, лічильник знаходився на кухні вказаної квартири, отже позивачем було здійснено самовільне приєднання до об`єктів водоспоживання.

Вищезазначений Акт в якому було зафіксовано самовільне приєднання до системи централізованого водопостачання, позивач підписав, що свідчить про його погодження з даним фактом.

Також представником відповідача 13.06.2023 року було подано клопотання про застосування строку позовної давності, у зв`язку з тим, що позивачу з липня 2019 року було відомо про нарахування, що були здійснені за врізку в підвалі до лічильника на один кран, виявлену при обстежені умов водокористування.

Таким чином, з липня 2019 року позивач знав про своє порушене право, проте не заявляв про це.

19.06.2023 позивачем подано відповідь на відзив, в якій він зазначає, що обставини на які посилається відповідач не відповідають дійсності, а докази є неналежними.

Посилаючись на Акт відповідач зауважував, що лічильник води знаходився на кухні квартири позивача. Проте, на момент обстеження лічильник перебував на повірці, про що комісія зазначила у згаданому Акті.

Виявлення факту врізки не може безумовно свідчити про те, що саме позивач здійснив самовільне приєднання до об`єктів водоканалу.

Позивач вважає, що донарахування надавача послуг у розмірі 13500,88 гривень є безпідставним, оскільки протягом терміну повірки лічильника нарахування за спожиту воду мали б проводитись по середнім показникам спожитої води за попередні місяці. Відповідачем не надано розрахунку суми боргу саме в зазначеному розмірі.

Відсутність доказів самовільного врізання в системи водопостачання свідчить про те, що Акт складено, на думку позивача, безпідставно, а обставини викладені в ньому не підтверджуються будь-якими доказами.

Підписання позивачем Акту свідчить про ознайомлення з ним, а не про автоматичне погодження з його змістом.

Водночас, позивач просить залишити клопотання відповідача про застосування строків позовної давності без задоволення, у зв`язку з тим, що з 12.03.2020 року в Україні було запроваджено карантин та внесено відповідні зміни у Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, доповнено його пунктом 12, згідно з яким строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

15 квітня 2019 року відповідно до Акту 3209, представником ММКП «Мукачівводоканал» в присутності ОСОБА_1 було знято лічильник для його повірки (а. с.19-20).

Відповідно до рахунку 3209, лічильник №9603588 прийнято на повірку 25 квітня 2019 року (а. с. 21).

24 квітня 2019 року представниками ММКП «Мукачівводоканал» в присутності ОСОБА_1 проведено обстеження умов водокористування за адресою по АДРЕСА_1 , на підставі чого було складено Акт 30466 та виявлено, що «абонент користується міським водопостачанням та водовідведенням. Лічильник, який знаходився на кухні знято на повірку. Абонент бажає перенести лічильник в підвальне приміщення. Технічно встановити лічильник можливо, конденсату немає. При обстеженні виявлено врізку в підвалі до лічильника на один кран» (а.с. 16-17). Акт підписано представниками ММКП «Мукачівводоканал» та позивачем.

На підставі Акту позивачу було здійснено донарахування суми 13 500,88 грн за один місяць з 1 по 30 квітня 2019 року, що підтверджується також даними особового рахунку № НОМЕР_1 позивача (а.с. 13-15).

Згідно з даними відповіді щодо звернення на урядову «гарчу лінію» від 09.09.2019 року №769, директором ММКП «Мукачівводоканал» повідомлено позивача про те, що на підставі виявлених порушень буде здійснено нарахування у відповідності до п. 3.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (а. с. 43).

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи, у контексті з доводами та запереченнями учасників судового процесу, суд виходить з того, що згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.

У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно статті 16 Цивільного Кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування заявлених ним вимог, не знайшли свого доказового підтвердження за встановлених судом обставин, що склались між сторонами.

Так, порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення визначається відповідно до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, в редакції, що діяла на момент виявлення порушення, до змін внесених наказом Міністерства розвитку громад та територій № 97 від 19.04.2021 року (далі - Правила).

Відповідно до п. 4.3. Правил, забороняється будь-яке самовільне приєднання об`єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів).

Відповідно до пунктів 3.2, 3.3, 3.4 Правил, водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними.

Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Отже, безоблікове водокористування включає у себе дві самостійні дії за вчинення (здійснення) хоча б однієї: самовільне приєднання до систем водопостачання та водовідведення, або самовільне користування ними, наступає відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2019 року представниками відповідача в присутності позивача було проведено обстеження умов водокористування та виявлено врізку в підвалі до лічильника на один кран, за результатами чого складено відповідний акт.

Твердження позивача про те, що на момент здійснення обстеження та складання відповідного Акту лічильник, який до цього розміщувався у нього на кухні знаходився на повірці, не спростовує факту врізки у підвалі до лічильника на один кран в трубу, якою здійснювалося водопостачання до його квартири.

Посилання позивача на те, що відповідачем не надано доказів таких як: фото чи схема комунікації підвідних водопостачальних труб у квартирі та підвалі, експертиза прохідності труб, чи доказів того, що водопрохідність крану, який начебто самовільно підключив позивач міг пропустити води на суму донарахування, також не спростовують самого факту фіксації порушення, який має значення для вирішення даної справи.

Крім того, акт підписаний позивачем без зауважень та заперечень.

Разом з тим, п. 3.3 Правил регламентовано, що у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

Про те, що донарахування було розраховано за вказаною нормою Правил, позивача було повідомлено також листом від 09.09.2019 №769 (а.с. 43).

З огляду на це, хоч лічильник на час складання Акту і перебував на повірці, але у зв`язку із виявленим порушенням, нарахування за квітень місяць 2019 року за спожиту воду проводитись не по середнім показникам спожитої води за попередні місяці у відповідності п. 5.24, а згідно з п. 3.3 Правил.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2019 року по справі № 923/54/19, на законодавчому рівні визначено відповідальність за самовільне підключення до систем водопостачання у вигляді нарахування витрат води, при цьому, для здійснення нарахування має бути сам факт самовільного підключення, без обов`язкового встановлення факту безоблікового користування водою.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши всі наявні докази в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно правової позиції висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18), позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

У зв`язку з наведеним, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача щодо застосування строків позовної давності.

Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розподіл судових витрат суд вирішує у порядку, регламентованому статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 1291 Конституції України, статтями 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

4. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Мукачівське міське комунальне підприємство «Мукачівводоканал», м. Мукачево, вул. Духновича Олександра, буд. 103 В, .

Суддя В.В. Кость