Справа № 619/3872/20
Провадження № 2/535/482/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17 травня 2023 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Гуляєвої Г.М., за участю секретаря судового засідання Міняйло О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Котельва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія" Ю.Ес.Ай." про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи;-

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія" Ю.Ес.Ай." про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.07.2019 року близько 21 год. 30 хв. в м. Харків по вул. Холодногірській, 86 відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль марки «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих травм помер.

Оскільки позивач - мати по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у втраті годувальника, яким був для неї загиблий син.

Оскільки позивачу шкода спричинена у ДТП за участю автомобіля, який являється джерелом підвищеної небезпеки, і управління яким здійснював водій, який по відношенні до позивача являється третьою особою, у такого водія виник обов`язок відшкодувати позивачу таку спричинену шкоду, а у позивача виникло право на одержання компенсації такої шкоди.

Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ005214476, який діяв на момент настання ДТП станом на 10.07.2019 року.

11.07.2019 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

22.11.2019 за результатами проведеного досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачалися ознаки злочину, за який передбачена відповідальність ст. 286 КК України, було винесено постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

«Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).

Законодавством України визначено досудовий порядок отримання грошової компенсації за спричинену шкоду третіми особами внаслідок ДТП майну, життю та/або здоров`ю, і такий порядок міститься у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який являється спеціальним законом, оскільки застосовується у спеціальних правовідносинах. Даним законом не покладено обов`язку на особу, яка має право на одержання страхового відшкодування отримувати це страхове відшкодування виключно шляхом врегулювання страхового випадку в досудовому порядку. Це підтверджує і Постанова Великої Палати Верховного Суду України від 11.12.2019 року по справі № 465/4287/15 провадження № 14- 406 цс 19. Проте Позивач вирішив спочатку у досудовому порядку спробувати отримати належне йому страхове відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду. І для одержання такого страхового відшкодування в його інтересах вчинялися наступні дії:

10.09.2019 року представником позивачів у відповідності до ст.35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" було подано до відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву на виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника від 06.09.2019 р. з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Подані заяви на виплату страхового відшкодування містять необхідну інформацію, що визначена ч.35.1 ст.35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", а також до них були додані необхідні документи, що визначені ч. 35.2 ст.35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" для підтвердження кожної із заявлених вимог.

Листом №51-0617 від 31.01.2020 р. відповідач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та повідомив представника позивача за довіреністю про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування для матері померлого - ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 25038,00 грн. Цим листом відповідач повідомив, що у нього відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 .

Після цього сторонами більше не вживалося жодних дій, що були спрямовані на досудове врегулювання спору.

Відповідно до ч.27.3 ст.27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею і 200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Батьками загиблого ОСОБА_3 були ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження загиблого НОМЕР_2 , виданим 13.08.1964 р. Солоницевською селищною радою. Таким чином, станом на день смерті ОСОБА_3 право на одержання від загиблого утримання мали його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Позивач є непрацездатною особою та пенсіонером за віком. Цей факт підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_3 , виданим15.02.2007 р.

Не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, те що на момент своєї смерті син Позивача - ОСОБА_3 був безробітним, оскільки наявність у особи статусу безробітного не свідчить про відсутність у неї окрім заробітної плати інших виплат з огляду на гарантії, передбачені Законом України Про зайнятість населення».

Вказана позиція підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою Верховного суду від 03.10.2018 р. по справі № 199/3877/15.

Розмір страхового відшкодування, що підлягає до стягнення з відповідача, в якості грошової компенсації за спричинену позивачам матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, становить - 70050,50 грн. Сума пред`явлених позивачем до відповідача вимог в досудовому порядку за спричинену позивачеві матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, становить 70 050,50 грн.

Сума страхового відшкодування в досудовому порядку по пред`явлених позивачем до відповідача вимогах за спричинену позивачеві матеріальну шкоду, що проявилась у втраті годувальника, на дату складення позову не виплачена.

Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника належна до виплати позивачеві частка відшкодування становить 1/2, що в грошовому еквіваленті становить: 36 : 1/2 х 4 173,00 грн. = 70 050,50 грн.(в межах ліміту страховика).

Загальний розмір невиплаченого позивачам страхового відшкодування становить 70050,50 грн.

Крім того, 14.03.2023 року представником позивача- адвокатом Стефківським В.І. було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначено, що пунктом 2 ч.2 ст.49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Керуючись вищевказаною нормою ЦПК України позивач до вже заявленої у позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника додає та заявляє позовну вимогу про стягнення витрат на спорудженняя надгробного пам`ятника.

У відповідності до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до ч.27.4 ст. 27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати.

Позивач поніс витрати на спорудження надгробного пам`ятника загиблого сина ОСОБА_3 . Вказані витрати підтверджуються договором купівлі- продажу № 39/39 від 25.07.2020 року, товарним чеком від 25.07.2020 року, товарним чеком від 31.05.2022 року на загальну суму 18 650,00 грн. та фотографією надгробного пам`ятника.

Загальна сума витрат понесених на спорудження надгробного пам`ятника становить 18 650, 00 грн.

Позивач просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." 70050.50 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника; 6000,00 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги та 18 650 гривень 00 копійок страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно заяви просить справу розглядати без його присутності, позов підтримує, просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом поштового відправлення на адресу зазначену в позові.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як відповідач повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне.

10.07.2019 року близько 21 год. 30 хв. в м. Харків по вул. Холодногірській, 86 відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль марки «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих травм помер.

Оскільки позивач - мати по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у втраті годувальника, яким був для неї загиблий син.

Оскільки позивачу шкода спричинена у ДТП за участю автомобіля, який являється джерелом підвищеної небезпеки, і управління яким здійснював водій, який по відношенні до позивача являється третьою особою, у такого водія виник обов`язок відшкодувати позивачу таку спричинену шкоду, а у позивача виникло право на одержання компенсації такої шкоди.

Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ005214476, який діяв на момент настання ДТП станом на 10.07.2019 року.

11.07.2019 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

22.11.2019 за результатами проведеного досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачалися ознаки злочину, за який передбачена відповідальність ст. 286 КК України, було винесено постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

10.09.2019 року представником позивача у відповідності до ст.35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" було подано до відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву на виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника від 06.09.2019.

Згідно листа Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." № 51-0617 від 31.01.2020 р. відповідач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та повідомив представника позивача за довіреністю про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування для матері померлого - ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 25038,00 грн. Цим листом відповідач повідомив, що у нього відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.

Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Батьками загиблого ОСОБА_3 були ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження загиблого НОМЕР_2 , виданим 13.08.1964 р. Солоницевською селищною радою. Таким чином, станом на день смерті ОСОБА_3 право на одержання від загиблого утримання мали його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Однак, батько загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 28.10.2020 року (а.с.73).

Позивач є непрацездатною особою та пенсіонером за віком. Цей факт підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_3 , виданим 15.02.2007 р.

Не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, те що на момент своєї смерті син позивача - ОСОБА_3 був безробітним, оскільки наявність у особи статусу безробітного не свідчить про відсутність у неї окрім заробітної плати інших виплат з огляду на гарантії, передбачені Законом України «Про зайнятість населення».

Відповідно до ч. 2 ст.1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Матеріали справи не містять даних про те, що загиблий працював та отримував заробітну плату, тому розмір відшкодування визначається виходячи із мінімальної заробітної плати.

У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" від 23.11.2018 розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 4173,00 грн.

Розмір страхового відшкодування, що підлягає до стягнення з відповідача, в якості грошової компенсації за спричинену позивачеві матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, становить - 70050,50 грн. Сума пред`явлених позивачем до відповідача вимог в досудовому порядку за спричинену матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, становить 70 050,50 грн.

Сума страхового відшкодування в досудовому порядку по пред`явлених позивачем до відповідача вимогах за спричинену позивачу матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, на дату складення позову не виплачена.

Пунктом 27.2. статті 27 Закону України №1961-ІУ від 01.07.2004 року передбачено, що траховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" від 23.11.2018 р. розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 4 173,00 грн.

Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника належна до виплати позивачам частка відшкодування становить 1/2, що в грошовому еквіваленті становить: 36 : 1/2 х 4 173,00 грн. = 70 050,50 грн. (в межах ліміту страховика).

Відповідно до ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

«Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між: ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, -незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).

Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6000,00 гривень, та витрати понесені на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 18 650, 00 грн.,яких відповідачем не спростовано.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Крім того, у відповідності до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354, пунктами 8, 9, 15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, п.38.2 ст.38 Закону України „Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія" Ю.Ес.Ай." про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ): 70500 (сімдесят тисяч п`ятдесят) гривень 50 копійок страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника; 18650 (вісімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника; 6 (шість тисяч) гривень 00 копійок судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», , на користь держави судовий збір, в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 26.05.2023 року.

Суддя: Г.М. Гуляєва