Справа №521/8721/23
Провадження №2-з/521/2803/23
Ухвала

07 вересня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Бодрухіної К.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору.

05 вересня 2023 року на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій просила суд: застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (будівельний номер приміщень 54,55) орієнтовною загальною площею 20,8 кв.м., що розташовані на 2 поверсі двоповерхової будівлі з мансардою; заборонити всім державним реєстраторам суб`єктів державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, включаючи державних реєстраторів структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в містах Києві та Севастополі державної адміністрації, нотаріусам та акредитованим суб`єктам державної реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційні дії з виникнення, переходу та зміни права власності на приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (будівельний номер приміщень 54,55) орієнтовною загальною площею 20,8 кв.м., що розташовані на 2 поверсі двоповерхової будівлі з мансардою на підставі будь-яких цивільно-правових угод, а також вносити записи, зміни до записів та скасовувати їх в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно зазначеного об`єкту нерухомого майна.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник відповідача зазначила, що 12.01.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишовою Н.Г., реєстровий №43.

За умовами п. 1 Попереднього договору від 12.01.2021 року ОСОБА_1 зобов`язується прийняти у власність та сплатити грошову суму, обумовлену цим Договором, нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (будівельний номер приміщень 54,55) орієнтовною загальною площею 20,8 кв.м., що розташовані на 2 поверсі двоповерхової будівлі з мансардою.

Відповідно до п.п. 3,4 Попереднього договору від 12.01.2021 року продаж нерухомості буде здійснений за 451260,80 грн. Продавець отримав від Покупця в рахунок майбутнього продажу 324343,70 грн., що складає 11500,00 доларів США станом на 12.01.2021 року. Решта грошей у сумі, еквівалентній 4500,00 доларів США Покупець зобов`язується сплачувати Продавцю щомісячно рівними частинами у сумі, еквівалентній 150 доларів США, протягом 30 місяців.

3 моменту укладення Попереднього договору від 12.01.2021 року ОСОБА_1 здійснювала обумовлені ним платежі.

Разом з тим, з серпня 2022 року позивач під час листування зазначила, що більше не має наміру спілкуватись, отримувати від відповідача будь-які кошти та повідомила, що буде звертатися до суду про розірвання Попереднього договору.

3 березня по травень 2023 року ОСОБА_1 неодноразово зверталась до позивача із проханням провести звірку розрахунків з метою визначення заборгованості по платежам для подальшого їх погашення та отримання у власність приміщень, обумовлених Попереднім договором. Однак, жодних відповідей від позивача не надходило.

Крім того, відповідач неодноразово зверталась до позивача із пропозицією укласти Основний договір купівлі-продажу відповідно до умов, передбачених Попереднім договором.

Таким чином, представник відповідача вважає, що ризик того, що позивач може передати право власності на спірне майно третім особам є надто високий. Невжиття заходів забезпечення позову призведе то того, що права відповідача ОСОБА_1 не будуть відновлені, їй доведеться докладати додаткові зусилля для відновлення своїх прав, зокрема ініціювати нові судові спори про визнання правочинів з відчуження майна недійсними та інше. У зв`язку з викладеними обставинами відповідач вважає необхідним просити суд накласти арешт на майно, яке є предметом даного спору.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із вимогами п.п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних заходів, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог та застосовуються з метою недопущення вчинення відповідачем дій, направлених на фактичну неможливість виконання судового рішення.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник відповідача посилається на те, що право власності на спірне майно, може бутивідчужене на користь третіх осіб.

Вказані обставини дають суду підстава вважати, що невжиття заходів у вигляді накладення арешту та заборони відчуження може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову направлено на охорону матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, врахувавши характер спірних правовідносин, доходить висновку про наявність підстав вважати, що між сторонами наявний спір, та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду і є підстави для застосування таких заходів.

Разом із цим, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявність зареєстрованих обтяжень, зокрема, судового арешту, є підставою для відмови у державній реєстрації прав. Таким чином, необхідність в застосуваннізаходів забезпечення позову у вигляді встановлення заборони у вчиненні реєстраційних дій, при наявності арешту відсутня, а тому заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Суд вважає, що зустрічне забезпечення у даній справі не підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст. 150-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору задовольнити частково.

Застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (будівельний номер приміщень 54,55) орієнтовною загальною площею 20,8 кв.м., що розташовані на 2 поверсі двоповерхової будівлі з мансардою.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Попередити, що особи, винні у невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену Законом.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її дії.

Суддя Ю.В. Тополева