Справа № 127/2378/23
Провадження 2/127/252/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю секретаря Остапенко І.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2018 розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачкою. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Протягом чотирьох років відповідач не відвідує доньку, не цікавиться станом її здоров`я, ухиляється від сплати аліментів, заборгованість за якими становить 87 333, 00 гривень. На даний момент виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів на утримання доньки, оскільки позивачка перебуває у декретній відпустці у зв`язку із народженням ІНФОРМАЦІЯ_2 сина. Матеріальне становище сім`ї значно погіршилось, також збільшились вікові потреби дитини, потрібні додаткові кошти на одяг, відвідування гуртків та репетиторів.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами пропозбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та збільшення розміру аліментів на утримання дитини, встановлених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2018, з 2 000, 00 гривень до 2 700, 00 гривень щомісячно.

Ухвалою суду від 25.01.2023 позовні вимоги про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав роз`єднано в самостійні провадження.

27.01.2023 ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в частині вимог про позбавлення батьківських прав, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням відповідачу було запропоновано, зокрема, надати суду відзив на позовну заяву і докази по справі, роз`яснено наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. Крім того, залучено до участі у справі орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, яку зобов`язано надати суду висновок щодо розв`язання спору.

З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 27.01.2023 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлені відповідачу неодноразово за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку із чим, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи.

Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням від відповідача відзив на позов, не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також на адресу суду не надійшли.

На виконання вимог ухвали суду від 27.01.2023 органом опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської радисуду 28.03.2023 надано висновок щодо розв`язання спору.

Ухвалою суду від 25.04.2023 задоволено клопотання позивачки про виклик в судове засідання в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та вирішено питання про вислухання думки дитини в судовому засіданні. Також вказаним судовим рішенням закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідачем суду не повідомлено. Таким чином, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Позивачка та представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради не заперечували щодо розгляду справи у відсутність відповідача та проведення заочного розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, думку позивачки та представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, а також положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність відповідача та провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві.

Представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради підтримала наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2012, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 по справі № 127/6190/18, яке набрало законної сили 14.06.2018, було розірвано. (а.с. 15-16)

Від шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 .

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 27.10.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , актовий запис № 9561. (а.с. 11)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 по справі № 127/6190/18, яке набрало законної сили 14.06.2018, зокрема було вирішено стягувати з ОСОБА_2 в розпорядження ОСОБА_7 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000, 00 гривень, починаючи з 20.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 15-16)

З розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 01.11.2022, здійсненого державним виконавцем у виконавчому провадженні № 57985282 вбачається, що станом на 01.11.2022 розмір заборгованості відповідача із сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 87 333, 00 гривень. (а.с. 6)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 11.03.2022, позивачка уклала шлюб з ОСОБА_8 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_9 ». (а.с. 14)

У другому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки народився син ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про його народження. (а.с. 12)

З характеристики ОСОБА_3 № 01-26/1, виданої Комунальним закладом «Вінницький ліцей № 10» від 03.01.2023 вбачається, що мати позивачка по справі приділяє належну увагу навчанню та вихованню дочки, відвідує батьківські збори, при необхідності зв`язується з вчителем у телефонному режимі; батько відповідач по справ за час навчання дитини у закладі, батьківські збори не відвідував, зв`язок з класним керівником у телефонному режимі не підтримував. (а.с. 22)

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні, відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України.

Відповідно до ч. 1- ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України.

Отже до досягнення 18 років фізична особа має правовий статус дитини. Наявність у особи правового статусу дитини означає, що така особа має відповідні права та обов`язки дитини. Спеціальні норми, які конкретизують обсяг прав та обов`язків дитини, містяться як у Сімейному кодексі України, так і у Цивільному кодексі України. Крім того, права дитини підлягають спеціальному захисту на підставі положень Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Згідно з законодавством України позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується лише тоді, коли усі інші не дають позитивних результатів.

Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці десяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини.

В судовому засіданні малолітня ОСОБА_11 зазначила, що вона батька не пам`ятає й не знає, не спілкується з ним, проживає разом із дідусем, мамою, вітчимом та братиком. Також дитина повідомила, що мама не забороняє їй бачитись і спілкуватись із батьком, однак таке бажання у неї відсутнє.

В ході спілкування із дитиною, ОСОБА_11 називала вітчима батьком.

З розповідей дитини вбачається, що в її житті батько взагалі відсутній, усі її життєві досягнення й захоплення вона розділяє виключно із мамою, вітчимом та дідусем, яких вважає своєю сім`єю.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_4 , який повідомив, що він є батьком позивачки. Свідок зазначив, що з часу народження онуки ОСОБА_12 , позивачка із відповідачем постійно до розірвання шлюбу проживала разом із ним в його квартирі. Також свідок повідомив, що після розірвання шлюбу із відповідачем позивачка з дитиною продовжила проживати зі своїм батьком; наразі з ними також проживає її теперішній чоловік ОСОБА_8 та їх спільний син ОСОБА_13 . Свідок зазначив, що після розірвання шлюбу відповідач припинив будь-які зв`язки із дитиною, телефон заблокував; до укладення позивачкою шлюбу із ОСОБА_8 , саме він виконував обов`язки батька щодо дитини. Свідок повідомив, що у позивачки із її теперішнім чоловіком благополучна родина; вітчим займається вихованням і розвитком ОСОБА_12 , забезпечує її усім необхідним.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_5 , яка повідомила, що є сусідкою позивачки, знає її сім`ю, їх діти товаришують. Свідок зазначила, що батько ОСОБА_12 участі у її вихованні та житті взагалі не приймає, не цікавиться дитиною, на дзвінки не відповідає. Також свідок зазначила, що відповідач на святкуваннях дня народження доньки жодного разу присутній не був.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_6 яка зазначила, що знає позивачку з 2015 року, а відповідача з 2017 року, вони разом працювали. Свідок повідомила, що відповідача з роботи було звільнено за крадіжку грошових коштів клієнта, а пізніше від ОСОБА_14 ( ОСОБА_1 ) вона дізналась, що ОСОБА_15 ( ОСОБА_2 ) вживає наркотики. Також свідок повідомила, що протягом 2019-2021 років вона була присутня, зокрема, на святкуваннях дня народження ОСОБА_12 , при цьому батька дитини не було. Свідок зазначила, що в 2017 році ОСОБА_15 ( ОСОБА_2 ) виїхав в м. Одесу і з тих пір у м. Вінниці не з`являвся. Свідок також зазначила, що ОСОБА_14 ( ОСОБА_1 ), її батько та ОСОБА_16 ( ОСОБА_8 ) проживають разом і спільно виховують дітей.

Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками.

Судом прийнято до уваги, що свідки надали покази, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Покази свідків узгоджуються з поясненнями учасників справи і не суперечать матеріалам справи. Тому, судом прийнято до уваги покази свідків.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, заслухавши позивачку та представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, думку дитини, покази свідків, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2012, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2018 у справі № 127/6190/18, було розірвано. Позивачка із відповідачем мають спільну малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , життям якої відповідач взагалі не цікавиться з часу розірвання із позивачкою шлюбу, не піклується про неї, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не прагне зустрічей і спілкування із донькою, хоча не був позбавлений такої можливості. З 11.03.2022 позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 з яким має спільного малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Подружжя проживає разом і спільно виховує дітей ОСОБА_17 і ОСОБА_13 .

Відповідно до положень ст. 19 СК України органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 встановлена висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01/00/011/17381 від 28.03.2023. (а.с. 45-46)

Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування ВМР має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковими та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

Однак, враховуючи вищевказане суд погоджується з вищезазначеним висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.

Суд не приймає до уваги письмові пояснення ОСОБА_6 , надані позивачем разом із позовом, оскільки вважає даний доказ недопустимим в розумінні положень ст. 78 ЦПК України. (а.с. 23)

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отриманню нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, судом розцінюється як ухилення від виховання дитини батьком, внаслідок його поведінки та свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язку щодо утримання дитини не передбачене ст. 164 СК України як підстава для позбавлення батьківських прав. Однак, суд звертає увагу, що виконання цього обов`язку батьком тісно пов`язане із реалізацією права і водночас виконання обов`язку батьком щодо виховання дитини, що є важливою умовою забезпечення належних умов для повноцінного розвитку дитини.

За час перебування на розгляді даної справи в суді, судом не встановлено наявність будь-яких дій з боку ОСОБА_2 , спрямованих на хоч якесь піклування відносно дитини. Тому, підстав вважати, що ОСОБА_2 забезпечить своїй дитині належне виховання відсутні.

Суд вважає, що вищезазначені обставини негативно впливають на фізичний розвиток дитини як складову виховання. Батьки дитини несуть відповідальність за її виховання і розвиток. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, судом розцінюється як ухилення від виховання дитини батьком, внаслідок його поведінки та свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Таким чином, суд вважає, що в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких ОСОБА_2 можна позбавити батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ньяоре проти Франції» Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX).

В даному випадку судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даних осіб (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (Пункт 1 статті 3).

Отже, зазначені вище обставини переконують суд у наявності підстав для задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного.

Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 073, 60 гривень за подання позову, що підтверджується квитанцією № ПН 2816770 від 05.01.2023. (а.с. 5)

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 073, 60 гривень.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

У відповідності до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_2 , що у відповідності до ст. 169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення.

Відповідно до положень ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, ст.ст. 6, 19, 141, ч. 1 ч. 4 ст. 150, ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 157, п. 2 ч. 1 і ч. 6 ст. 164, ст. 165, 169, ч. 1 і ч. 2 ст. 171 СК України, ч. 1 ст. 12, ст.ст. 15, 34 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44, ст.ст. 76-83, 89, 90, 133, 141, 223, 229, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем та третьою особою може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

Служба у справах дітей Вінницької міської ради: ; місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 50.

Рішення суду складено 25.05.2023.

Суддя: