ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3008/23 Справа № 202/909/22 Головуючий у першій інстанції: Слюсар Л. П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни, ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», про визнання дій протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14.12.2007 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір споживчого кредиту №0 та іпотечний договір №0/1, згідно якого в забезпечення основного зобов`язання позивач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності. На початку 2016 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №56894355 від 07.04.2016 року позивачу стало відомо, що 18.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобєлєвою А.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 27248198 від 18.12.2015 року з внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект». Оскільки умовами договору іпотеки №0/1 від 14.12.2007 року не передбачено можливість прийняття рішення нотаріусом щодо позбавлення права власності на квартиру без укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя, позивач звернувся до суду з позовом про скасування вказаного рішення. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2016 року (справа №202/6031/16-ц) дії приватного нотаріуса визнано протиправними, а рішення про державну реєстрацію прав власності на квартиру позивача за ТОВ «Кей-Колект» скасовано. За позивачем визнано право власності на квартиру. Ті ж самі висновки щодо відсутності у договорі іпотеки підстав для реєстрації права власності за відповідачем зробив і Дніпропетровський окружний суд, справа №804/2398/16. Позивач, його цивільна дружина та рідна неповнолітня донька постійно мешкали та були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . 01.02.2022 року працівники ТОВ «Кей-Колект без рішення суду, позивача з родиною примусового виселили з квартири, пояснивши, що на теперішній час товариство є власником квартири. За даним фактом позивач звернувся в поліцію із заявою про вчинення кримінального правопорушення. З Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно позивач дізнався, що на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ковальової Є.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 62797405 від 11.02.2022 року державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 здійснено за ТОВ «Кей-Колект». Підставою для реєстрації був той самий договір іпотеки від 14.12.2007 року щодо якого суд вже надав свої висновки, що він не може слугувати підставою для реєстрації права власності за відповідачем. Таким чином, рішення приватного нотаріуса є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки у приватного нотаріуса Ковальової Є.Є. були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект». Крім того, позивачу стало відомо, що ТОВ «Кей-Колект» вже 04.02.2022 року продав квартиру ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.02.2022 року, посвідченим приватним нотаріусом Ковальовою Є.Є. ТОВ «Кей-Колект» на момент правочину не був власником квартири, оскільки це право зареєстрував за собою незаконно, не маючи на це законних підстав. Таким чином, договір купівлі-продажу від 04.02.2022 року є недійсним з моменту укладання і не наділяє сторони будь-якими правами та обов`язками. А спірна квартира, що належить на праві власності позивачу, однак перебуває у незаконному володінні ОСОБА_2 , підлягає витребуванню у останнього. Тому позивач просив визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни щодо проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект»; скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 67797405 від 11.01.2022 року на державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект»; витребувати у незаконного володільця ОСОБА_2 на користь позивача квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 63261267 від 04.02.2022 року про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 від 28.03.2023 року (а.с. 29 т.2), також рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки приватному нотаріусу Ковальовій Є.Є., яке долучене до матеріалів справи. У зв`язку з відсутністю відповідачів ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_2 та третьої особою за відомими суду адресами, сповіщення вказаних осіб здійснено за останніми відомими адресами та шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади. Крім того, відповідача ОСОБА_2 повідомлено про розгляд справи телефонограмою від 30.03.2023 року, а ухвалою суду призначено проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участі представника ТОВ «Кей-Колект». Від приватного нотаріуса Ковальової Є.Є. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу, які не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 14 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційний банк «УкрСиббанк» укладений кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 81660,00 доларів США, з розрахунку 12,09 % річних за користування кредитом, на строк до 13 грудня 2024 року (а.с.109-113 т.1).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» укладений договір іпотеки №0/1 від 14 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л., зареєстрований в реєстрі за №4273, згідно з яким ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.107-108 т.1).

За змістом пункту 1 договору іпотеки №00/1 від 14.12.2007 року, предмет іпотеки стане власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 14.12.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л., зареєстрований в реєстрі за №4267.

Відповідно до п. 4.2 договору іпотеки №00/1 від 14.12.2007 року, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку»; інших передбачених законодавством України, підстав.

Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю (п. 4.3 договору іпотеки №00/1 від 14.12.2007 року).

Згідно з Розділом 5 "застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя" договору іпотеки №00/1 від 14.12.2007 року, сторони досягли згоди про можливість звернення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання ( п.5.1 договору). За змістом пункту 5.2 позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.5.2.1); отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.5.2.2).

Пунктом 5.3 договору іпотеки №00/1 від 14.12.2007 року погоджено, що позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

13 лютого 2013 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладений договір факторингу №2, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» придбало право вимоги по договору про надання споживчого кредиту №0 від 14.12.2007 року (а.с.127-132 т.1)

13 лютого 2013 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладений договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., зареєстрованим в реєстрі за №649-650, відповідно до якого, в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за іпотечним договором №0/1 від 14.12.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. за реєстраційним номером 4273 ( а.с.127-132 т.1).

ТОВ «Кей-Колект» направлялися ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень зобов`язань за №21/05/2021/733460/1 від 21.05.2021 року, №09/07/2021/733460/1від 09.07.2021 року та №09/07/2021/433460/2 від 09.07.2021 року, в яких ТОВ «Кей-Колект» вимагало сплати боргу за Договором про надання споживчого кредиту, розмір якого станом на 21.05.2021 року складає 111397,89 дол. США, у разі невиконання вимоги протягом тридцятиденного строку ТОВ «Кей-Колект» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку ( а.с. 134-135 т.1).

Також установлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року у справі №804/2398/16 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни та визнано протиправним і скасовано рішення індексний номер 27248198 від 18.12.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на об`єкт нерухомого майна - квартиру загальною площею 74,2 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Скасовано державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №12614119, вчинений 18.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною на підставі рішення індексний номер 27248198 від 18.12.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), на об`єкт нерухомого майна - квартиру загальною площею 74,2 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року №804/2398/16 апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року по справі №804/2308/16 скасовано. Провадження у справі №804/2308/16 закрито та роз`яснено позивачеві, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана вище ухвала від 14 вересня 2016 року №804/2398/16 не оскаржувалась та набрала законної сили.

В подальшому, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2016 року у справі №202/6031/16-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Визнано протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни щодо проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.12.2015 року, індексний номер 27248198, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1488,09 грн. (а.с. 9-11 т.2).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 23 грудня 2017 року повернуто апелянту.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане вище заочне рішення від 23 грудня 2016 року у справі №202/6031/16-ц не оскаржене та набрало законної сили 04.01.2017 року.

11 січня 2022 року рішенням державного реєстратора - приватним нотаріусом Ковальовою Євгенією Євгеніївною №62797405 проведена держава реєстрація права власності на квартиру з реєстраційним номером 01, що розташована АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» ( а.с.144 т.1).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №297332531 від 01.02.2022, підставами для державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» є договір іпотеки від 14 грудня 2007 року №4273 (а.с. 11-13, 144 т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 лютого 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., зареєстровано в реєстрі за №43, ТОВ «Кей-Колект» продало, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с.146 т.1).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 , на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 63261267 від 04.02.2022 року та договору купівлі-продажу від 04 лютого 2022 року, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №298238102 від 07.02.2022 року (а.с. 9-10 т.1).

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору від 14 грудня 2007 року, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору від 14 грудня 2007 року, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон №800-VI), який набрав чинності 14 січня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», що викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону №800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.

Аналіз наведених норм, як і Закон №800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Отже, законодавцем визначений як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону України «Про іпотеку», на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такі правові висновки наведено в постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №705/4381/19.

Разом з тим, виходячи із правил свободи цивільно-правового договору, у Розділі 5 "Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя" договору іпотеки №00/1 від 14.12.2007 року, сторони досягли згоди про можливість звернення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання ( п.5.1 договору). За змістом пункту 5.2 позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.5.2.1); отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.5.2.2).

Крім того, у заочному рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2016 року у справі №202/6031/16-ц, яке набрало законної сили, установлено, зокрема, що договір іпотеки №0/1 від 14.12.2007 року не містить застереження про можливість прийняття рішення нотаріусом щодо визнання права власності на квартиру за іпотекодержателем в позасудовому порядку без додаткового укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку», обов`язковість укладення якого сторонами договору погоджено в договорі іпотеки.

Частиною першою статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За положеннями частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доказів укладення ТОВ «Кей-Колект» з іпотекодавцем ОСОБА_1 окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя одночасно з укладанням договору іпотеки №0/1 від 14.12.2007 року, або додаткової угоди до вказаного договору, тощо, суду не представлено; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Таким чином, у ТОВ «Кей-Колект» були відсутні правові підстави для реєстрації за собою права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 14 грудня 2007 року №0/1 без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як це прямо передбачено договором іпотеки.

Відповідно до абзаців 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV) в редакції, чинній з 16 січня 2020 року до 26 липня 2022 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно з абзацом 3 частини третьої статті 26 Закону №1952-IV в редакції, чинній з 26 липня 2022 року, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, в розумінні положень наведеної норми в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення в цій справі, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону №1952-IV в попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

За змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі №1952-IV.

Враховуючи викладене, оскільки з 16 січня 2020 року матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, то наразі ефективним способом захисту порушених прав є саме вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі №914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах №906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі №922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі №910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі №916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі №278/3367/19-ц, від 20 квітня 2022 року у справі №454/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі №380/715/19, від 06 липня 2022 року у справі №754/12170/16-ц, від 27 липня 2022 року у справі №447/2851/19.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 в редакції, чинній на час реєстрації права власності за іпотекодержателем визначено, що для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 зазначеного Порядку необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на державного реєстратора згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши наявність у договорі іпотеки №0/1 від 14.12.2007 року чіткої спеціальної умови сторін договору про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя; враховуючи, що суду не надано доказів укладення між позивачем та іпотекодержателем на виконання умов договору іпотеки №0/1 від 14.12.2007 року окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передання йому права власності; установивши, що під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на предмет іпотеки окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя ТОВ «Кей-Колект» не подавав, у зв"язку з неукраденням такого договору; приймаючи до уваги допущені порушення при проведенні державної реєстрації права власності 05.01.2022 року іпотечного майна за ТОВ «Кей-Колект», - колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та скасування рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 67797405 від 11.01.2022 року щодо державної реєстрації права власності на квартиру, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м. за адресою по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 01), за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 28 вересня 2022 року у справі №753/19971/18.

В постановах Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі №344/2112/20, від 26 травня 2022 року у справі №462/4050/19, від 27 липня 2022 року у справі №447/2851/19 з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 зазначено, що спір про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

В постанові від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

У даній справі зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом, свідчать, що спір у ОСОБА_1 виник саме з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»з приводу порушення права власності позивача на спірне нерухоме майно, внаслідок реєстрації за названим відповідачем такого права.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Є.Є. про визнання дій протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію необхідно відмовити, адже нотаріус є неналежним відповідачем в цій справі.

Визнання у резолютивній частині судового рішення протиправними дії приватного нотаріуса Ковальової Є.Є. щодо проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект», на думку колегії, є надмірним та не призводить до захисту прав позивача, адже скасування рішення про державну реєстрацію з висновками (в мотивувальній частині) про його неправомірність є достатнім, належним способом захисту порушених прав позивача, враховуючи заявлення також позовної вимоги про витребування квартири на користь позивача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Оскільки, квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 в особи, яка не мала права його відчужувати (ТОВ «Кей-Колект») та вибула з володіння позивача не з його волі, таке майно підлягає витребуванню у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Підстави для скасування рішення приватного нотаріуса Ковальової Є.Є. індексний номер 63261267 від 04.02.2022 року про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 відсутні з наведених вище підстав, адже рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є самостійною підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем ОСОБА_2 .

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 14 листопада 2018 року в справі №183/1617/16.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог до відповідачів ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 , з останніх на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви (992,40 грн. + 13980,00 грн), заяви про забезпечення позову (496,40 грн) та апеляційної скарги (21600,00 грн) у розмірі по 18534,30 грн., з кожного (а.с. 1, 30 а т.1, 8 а т. 2).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни про визнання дій протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 67797405 від 11.01.2022 року щодо державної реєстрації права власності на квартиру, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м. за адресою по АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ().

Витребувати у ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м. за адресою по АДРЕСА_1 .

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі по 18534 (вісімнадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн. 30 коп., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова