ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/846/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4229/22 Категорія: 304090000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіНовіков О.М.., Гончар Н.І.

учасники справи:

позивач АТ КБ «Приватбанк»,

відповідач (скаржник) Дячук Ю.П.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Кушнеренко Т.В. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.03.2023 (повний текст складено 30.03.2023, суддя в суді першої інстанції Годік Л.С.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду у листопаді 2022 року з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь 40941,39 грн. кредитної заборгованості, яка складається з 33928,70 грн. заборгованості за тілом кредиту та 7012,69 грн. за простроченими відсотками, мотивуючи про те, що ОСОБА_2 , як позичальник, не виконала належним чином свої зобов`язання по кредитному договору внаслідок чого у неї перед банком утворилася заборгованість, про стягнення якої разом з нарахованими згідно умов договору відсотками банк порушує питання в даній справі.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.03.2023 позов у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь банку кредитну заборгованість у розмірі 33928,70 грн. за тілом кредиту. Суд виходив з того, що, одержавши кредитні кошти, позичальник не виконала належним чином своїх договірних зобов`язань по їх поверненню. Одночасно, суд вказав, що норми договору про нарахування відсотків належним чином погоджені позичальником не були, отже відповідні позовні вимоги про стягнення такої заборгованості є безпідставними.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представником відповідача адвокатом Кушнеренко Т.В. подано через відділення поштового зв`язку 28.04.2023 апеляційну скаргу, в якій вона, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням позовні вимоги у справі залишити без задоволення. В обґрунтування вказано на те, що відповідач отримала ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву вже після ухвалення рішення. Суд не врахував, що з виписки про рух коштів вбачається, що 02.12.2021 поза волею позичальника шахрайським шляхом з картки було знято 33928,00 грн. з приводу чого 03.12.2021 внесено відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування даного злочину. Про вказані обставини банк суд не повідомив. Також фактично позичальником сплачено значно більшу суму коштів, ніж та, що отримана в банку. Також банк неправомірно автоматично списав кошти в сумі 8202,26 грн., що не передбачено ні нормами законодавства, ні положеннями укладеного договору. Розрахунок заборгованості, наданий банком, не дає змоги встановити, яким саме чином здійснюються нарахування по кредиту.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 40941,39 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 24.07.2013 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Банком позичальнику надано в користування на умовах кредитного договору кредитні кошти, що під сумнів при судовому розгляді справи не ставиться. За доводами банку на час пред`явлення позову заборгованість позичальника по договору складає 40941,39 грн., (33928,70 грн. за тілом кредиту та 7012,69 грн. за простроченими відсотками).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що 02.12.2021 поза волею позичальника шахрайським шляхом з картки було знято 33928,00 грн., що підтверджується витягом з ЄРДР від 27.04.2023 провадження №0001131 згідно якого 03.12.2021 (тобто наступного дня після викрадення коштів) позичальник ОСОБА_3 звернулася до поліції з повідомленням про те, що невстановлена особа 02.12.2021 збільшила кредитний ліміт на картці Приватбанку та заволоділа грошовими коштами на суму 33928,70 грн., чим завдано матеріальних збитків на зазначену суму.

На даний час з даного приводу здійснюється досудове розслідування щодо кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 КК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За обставин цієї справи відповідач не отримувала при розгляді справи судом першої інстанції ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви, що вбачається з поштової кореспонденції, повернутої на адресу суду у зв`язку з неможливістю вручити адресату, відтак не мала змоги подати зазначені докази при вирішення спору в районному суді.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 у Приватбанку відкрита кредитна карта, за якою 02.12.2021 (коли відбулося стверджуване протиправне заволодіння кредитними коштами) було збільшено кредитний ліміт до 34000,00 грн. (а.с.21).

З виписки за кредитними рахунками відповідача слідує, що станом на 30.11.2021 у неї була відсутня кредитна заборгованість, станом на 01.12.2021 вона складала 117,24 грн., а вже 02.12.2021 (коли відбулося стверджуване протиправне заволодіння кредитними коштами) 33926,94 грн. (а.с.14).

Тобто перед стверджуваним викрадення кредитних коштів відповідач заборгованості перед банком не мала. Натомість заборгованість по тілу кредиту та нарахованим відсоткам, про стягнення якої просить банк у цій справі, виникла після того, як невстановлені особи протиправно заволоділи кредитними коштами з використанням картки позичальника, з приводу чого на даний час відбувається досудове розслідування.

Апеляційний суд також враховує, що з розрахунку банку (а.с.14) вбачається, що заборгованість по відсоткам за користування кредитним коштами нарахована саме на суму, яку привласнили шахрайським чином.

Такими є фактичні обставини в даній справі. Правовідносини, які виникли на їх підставі між сторонами, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України - наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України про те, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до приписів ч.1 ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Згідно п.1.32 ст.1, пп.7.1.2 ст.7, п.20.1 ст.20, пп.32.3.2 ст.32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» саме власник рахунку може ініціювати списання коштів та розпоряджатися ними.

Відповідно до п.п.5, 6 постанови Правління НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 №705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Пунктами 7, 8 розділу VI Загальних вимог до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05.11.2014 №705, у редакції, чинній на час заволодіння кредитними коштами відповідача у грудні 2021 року, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Ураховуючи встановлені в цій справі фактичні обставини, а саме факт неправомірного зняття кредитних коштів з карткового рахунку відповідача (стягнення яких є предметом спору в цій справі) у зв`язку з чим здійснюється кримінальне провадження по встановленню осіб, які ці кошти викрали, що позивачем у справі не спростовується, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено, що кредитні кошти одержано саме відповідачем, як позичальником.

Зазначених обставин суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги, помилково не врахував.

При цьому позивач не спростував вищевикладені факти та не довів суду протилежного на підставі належних та допустимих доказів як це передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України.

Отже у розумінні вимог ст.1054 ЦК України у відповідача за вказаних обставин не виникло обов`язку по поверненню кредитних коштів, які фактично вона не одержувала. Таким чином висновки суду першої інстанції в цій справі є такими, що не відповідають обставинам справи.

Апеляційний суд враховує, що відповідач з приводу несанкціонованого використання її карткових рахунків зверталася як до банку так і до правоохоронних органів, що під сумнів при апеляційному перегляді справи не ставиться.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.03.2023 слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки відповідача, яка подала апеляційну скаргу, звільнено від сплати судового збору ухвалою суду від 04.05.2023, з позивача на користь державного бюджету слід стягнути 3721,50 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.03.2023 у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» у даній справі залишити без задоволення.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь державного бюджету 3721,50 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 24.05.2023.

Суддя-доповідач

Судді