справа №566/1576/21
провадження № 2/566/114/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року смт. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

у складі:

одноособово - головуючого судді Лободзінського А.С.,

при секретарі судового засідання Драган Л.М.,

з участю:

представника позивача - адвоката Станкевича В.О.,

представника відповідача - адвоката Давидюка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Млинівського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «СБЕ Україна Рівне» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальність «СБЄ Україна Рівне», в якій просила: - розірвати договір оренди землі, укладений між ТзОВ « СБЄ Україна Рівне» та ОСОБА_1 25 жовтня 2014 року № 3/16 щодо оренди земельної ділянки площею 2,78 га. з кадастровим № :06:001:0470, розташованої на території Підгаєцької сільської ради Млинівського /Дубенського / району Рівненської області.;

- стягнути з відповідача ТзОВ « СБЄ Україна Рівне» заборгованість з орендної плати по договору оренди землі за період з 2014 року по 2021 рік включно у розмірі 31 475 гривень, з яких 20880 грн. заборгованість по орендній платі, а 8 437 грн. 45 коп. інфляційні витрати та 3% річних в розмірі 2 154 грн.89 коп..

Обгрунтовуючи свій позов ОСОБА_1 посилалась на невиконання відповідачем умов договору оренди, предметом якого є належна їй на праві власності земельна ділянка, в частині виплати орендної плати, внаслідок чого за період 2014-2021 років утворилась заборгованість в сумі 20880 гривень. Позивач зазначає, що після укладення з відповідачем договору оренди землі, належна їй земельна ділянка була передана у користування ТзОВ "СБЄ Україна Рівне" за плату, розмір якої визначений договором. ТзОВ "СБЄ Україна Рівне" впродовж 2014-2021 років використовує земельну ділянку, однак не сплачує орендну плату за її користування. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань по договору з виплати орендної плати, є порушенням як умов самого договору оренди землі, так і положень ст.21 Закону України « Про оренду землі». Відтак, унаслідок таких порушень, позивач відповідно до ст.32 вказаного Закону має право на дострокове розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати, з чим і звернулась до суду.

Від відповідача ТзОВ « СБЄ Україна Рівне» (надалі Товариство) надійшов відзив на позовну заяву, в якому Товариство позов не визнало, посилаючись на обставини, які не залежать від орендаря і які унеможливлюють використання за призначенням земельної ділянки згідно умов укладеного з ОСОБА_1 договору оренди землі. А саме, Товариство стверджує, що після 2014 року використання земельної ділянки, відповідно до умов укладеного з ОСОБА_1 договору оренди землі, Товариством не здійснювалось по причині її використання іншою особою, а саме, ПП "Агро-Експрес-Сервіс". У 2021 році документально було зафіксовано самовільне захоплення земельної ділянки з кадастровим № :06:001:0470 іншою особою. Через такі обставини є неможливим здійснення Товариством свого права оренди по відношенню до цієї земельної ділянки. Відтак, в силу положень ч.6 ст.762 ЦК України наймач, в даному випадку Товариство, звільняється від плати за весь час, впродовж якого земельна ділянка не могла бути використана за призначенням через обставини, за які Товариство не відповідає.

Ухвалою суду від 18 лютого 2022 року, з метою повного та всебічного з`ясування обставин виконання сторонами по договору оренди землі своїх зобов`язань, в тому числі по володінню і користуванню відповідачем земельною ділянкою та сплати за таке користування орендної плати орендодавцю, явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання було визнано обов"язковою.

В судове засіданні позивач жодного разу не з`явилась. Представник позивача - адвокат Станкевич В.О. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав з наведених у позовній заяві підстав. Пояснень з приводу того, яка саме інша юридична, чи фізична особа здійснює фактичне використання належної позивачці ОСОБА_1 земельної ділянки, не надав, стверджуючи, що користується земельною ділянкою ТзОВ "СБЄ Україна Рівне". Спростувань доводів відповідача про використання іншою особою цієї земельної ділянки та отримання позивачкою за це орендної плати від іншої особи, не навів. Водночас, заперечував той факт, що земельну ділянку використовує інша особа.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Підтримав поданий Товариством відзив на позовну заяву з наведених у ньому підстав, в задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Додатково суду пояснив, що після укладення з ОСОБА_1 договору оренди землі, Товариство сплатило їй орендну плату лише за період 2014 року. Проте, від моменту укладення договору і впродовж його дії, Товариство не мало змоги використовувати земельну ділянку згідно умов договору, оскільки фактично її використання здійснювало інше агропромислове підприємство, ( ПП Агро-Експрес-Сервіс ), від якого ОСОБА_1 і отримувало оренндну плату. За таких обставин вважає, що вини Товариства у невиконанні умов договору оренди землі немає, відтак немає підстав для цивільно-правової відповідальності Товариства за таким договором. Крім цього, просив застосувати строки позовної давності до вимог ОСОБА_1 про стягнення орендної плати.

Заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи, відповідні цим обставинам правовідносини, які виникли між сторонами, та дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, в силу положень ч.3 ст.12 ЦПК України на позивача покладено тягар доказування того факту, що відповідно до умов укладеного з нею договору оренди землі, Товариство користувалося нележною їй на праві власності земельною ділянкою з кадастровим № :06:001:0470, однак не виплачувало їй орендну плату за таке користування.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 (Орендодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «СБЄ Україна Рівне» (Орендар) укладено договір оренди землі № 3/16, згідно умов якого Орендодавець передала в оренду Товариству належну їй на праві власності земельну ділянку площею 2,78 га., розташовану у с. Підгайці Млинівського району Рівненської області, строком на вісім років. Договір набирає чинності з дня державної реєстрації. Державну реєстрацію договору проведено 02.03.2015 року. Вищезазначені обставини підтверджуються документально. ( а.с.8-12, а.с.189)

Правовідносини, що виникли між сторонами за вказаним договорм, регулюються як умовами самого договору, так і наступними нормами матеріального права.

Так, приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.3 ч.1 ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис)

Згідно ч.2 ст.409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

За правилом ч.2 ст.410 ЦК України землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом.

Згідно ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Аналогічні положення містяться у ст.759 ЦК України, де зазначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Крім цього, положенням ч.3 ст.409 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки зобов`язаний не перешкоджати землекористувачеві у здійсненні його прав.

Отже, отримання орендної плати, є правом орендодавця, яке виникає на підставі договору оренди землі за надання у володіння і користування земельної ділянки орендарю.

Як видно зі змісту п.1 укладеного між сторонами Договору, Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного, сільськогосподарського виробництва.

Пунктом 9 Договору передбачено, що орендна плата за користування земельною ділянкою становить 2 610 гривень ( 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки), яка виплачується за поточний рік в період з 01 вересня до 31 грудня.

Відтак, відповідно до норм закону та за умовами договору оренди землі від 25 жовтня 2014 року Товариство набуває право на строкове, платне користування земельною ділянкою, належної ОСОБА_1 , за що несе обов`язок виплачувати позивачці орендну плату у розмірі, визначеному договором. Тобто, договір оренди землі є двостороннім, оскільки передбачає права і обов"язки як для Орендаря, так і для Орендодавця. Отже, засноване на договорі право Товариства володіти і користуватися належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, кореспондується з обов`язком виплачувати позивачці орендну плату за таке користування.У свою чергу, ОСОБА_1 несе обов`язок передати у фактичне володіння і користування Товариства належну їй земельну діялнку та не перешкоджати Товариству у здійсненні прав орендаря щодо цієї земельної ділянки.

За правилом ч.6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

З наведеного вище випливає, що у випадку, коли право Орендаря на володіння і користування земельною ділянкою не реалізовано через перешкоджання з боку власника, то і обов`зок по виплаті орендної плати в Орендаря не виникає, а такий орендар звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане.

Судом встановлено, що Товариством права орендаря щодо змельної ділянки, яка є предметом спірного договору, не здійснювались.

Так, згідно акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта земельної ділянки від 25.11.2021 року встановлено, що земельна ділянка приватної форми власності, належна ОСОБА_1 з кадастровим № :06:001:0470, яка перебуває в оренді Товариства «СБЄ Україна Рівне» площею 2,78 га., розташована на території Млинівської селищної об`єднаної територіальної громади зі строком дії речового права до 26.06.2023 року. На даній земельній ділянці проведено посів сільськогосподарської культури ( можливо озима пшениця). Посів проведений невстановленими особами, у зв`язку з чим, зафіксовано факт самовільного зайняття ( використання) даної земельної ділянки. ( а.с.43-47)

Вищезазначені обставини також підтверджуються актом обстеження земельної ділянки від 30 листопада 2021 року ( а.с.48-53).

На підставі встановлених порушень вимог земельного законодавства щодо об`єкта земельної ділянки з кадастровим № :06:001:0470 проведено розрахунок розміру шкоди, заподіяної ТзОВ « СБЄ Україна Рівне» внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 9523,80 грн. ( а.с.56)

У відзиві на позов відповідач вказав, що після 2014 року використання земельної ділянки, відповідно до умов укладеного з ОСОБА_1 договору оренди землі, Товариством не здійснювалось по причині її використання іншою особою. При цьому, представник відповідача у судовому засіданні пояснював, що ОСОБА_1 , всупереч укладеному з Товариством договору, фактично передала земельну ділянку у користування ПП "Агро-Експрес-Сервіс", від якого отримувала орендну плату за таке користування.

Оскільки ОСОБА_1 , обгрунтовуючи підставність своїх позовних вимог, посилалась на те, що Товариство використовує належну їй земельну ділянку, однак не виплачує за це орендну плату, то і обов"язок по доказуванню факту використання земелної ділянки ТзОВ «СБЄ Україна Рівне", згідно ст. 12 ЦПК України покладається саме на неї.

Незважаючи на це, а також на встановлений факт самовільного захоплення земельної ділянки, яка є предметом договору оренди землі між сторонами, та заперечення відповідача про те, що після 2014 року Товариство не здійснює використання належної ОСОБА_1 земельної ділянки по причині фактичного її використання іншою особою, позивачем не надано достатніх, беззаперечних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які є підставою її позовних вимог, а саме про володіння і користування ТзОВ «СБЄ Україна Рівне" в період 2015-2021 років належною їй на праві власності земельною ділянкою

Поряд з цим, судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала дохід від ТзОВ «СБЄ Україна Рівне" у третьому кварталі 2014 року- ( а.с.75-128). В подальшому, згідно відомостей Головного управління державної податкової служби у Рівненській області, ОСОБА_1 отримувала дохід від надання майна в лізинг (оренду) в період 2015-2021 років від ПП "Агро-Експрес-Сервіс" на загальну суму 84 454 грн. 20 коп. - ( а.с.208-209).

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував ту обставину, що цей дохід було отримано ОСОБА_1 саме від Приватного Підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" за оренду земельної ділянки, яка є предметом спірного договору, , стверджуючи, що такий дохід позивачка могла отримати від надання у лізинг ( оренду ) іншої земельної ділянки, або іншого майна.

Представником відповідача ОСОБА_3 на підтвердження тієї обставини, що такий дохід був отриманий саме від надання ОСОБА_1 в оренду належної їй земельної ділянки, було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого видно, що у власності ОСОБА_1 знаходиться лише одна земельна ділянка з кадастровим № :06:001:0470, яка є предметом спірного договору. Інших земельних ділянок сільськогосподарського призначення ОСОБА_1 у власності не має - ( а.с.189).

Будь-яких інших доказів для з"ясування обставин про те, якою ж саме особою здійснюється фактичне володіння і користування земельною ділянкою, що є предметом спірно договору, ні позивачем, ні відповідачем до суду не подано.

Також, як зазначено вище, судом було визнано явку позивача ОСОБА_1 у судове засідання обов`язковою для дячі особистих пояснень та з`ясування обставин, які є підставою позовних вимог. Проте, жодного разу позивач в судове засідання не з"явилась.

Відтак, вирішуючи спір, суд виходить з положень ст.80 ЦПК України про достатність поданих позивачем доказів на підтвердження обставин, які є підставою позову.

Так, згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім цього, суд враховує загальні засади цивільного законодавства.

Зокрема, згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України до таких засад віднесено справедливість, добросовісність та розумність.

За правилом ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Оскільки, позивачем не надано достатніх і достовірних доказів на доведення фактичного володіння і користування відповідачем ТзОВ «СБЄ Україна Рівне" в період 2015 - 2021 років земельною ділянкою, яка є предметом спірного договору, а також не спростовано тверджень відповідача про використання цієї земельної ділянки Приватним Підприємством "Агро-Експрес-Сервіс" та отримання від такого використання нею орендної плати в розмірі 84 454 грн. 20 коп., то суд приходить до висновку про недоведеність ОСОБА_1 обставин, які є підставою її позовної вимог.

Отже, в ході судового розгляду стороною позивача не доведено умисне порушення умов договору оренди землі зі стророни відповідача, які б відповідно до закону ( ст.ст. 21,24,32 З. У. "Про оренду землі") слугували підставою для цивільно-правової відповідальності відповідача і, як наслідок, для розірвання спірного договору та стягнення з відповідача орендної плати. Це у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, до стягнення не підялгають.

На підставі ч.1 ст.395; ч.ч.2,3 ст.409; ч.2 ст.410; ст.ст.509,526,759; ч.6 ст.762 ЦК України; ст.ст.1,21,24,32 Закону України "Про оренду землі", керуючись статтями 10, 11, 15, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задовленні позову ОСОБА_1 до ТзОВ «СБЕ Україна Рівне» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з розгляду цивільних справ Рівненського апеляційного суду, шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне судове рішення виготовлено 26 травня 2023 року.

Суддя