КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6879/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Даньшиної І.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про захист прав споживачів, стягнення суми вкладу, -

установив:

У провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала на розгляді справа за вказаним вище позовом.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановлена з неправильним застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом не було взято до уваги, що в позовній заяві від 18 жовтня 2019 року, представник позивача, діючи в інтересах позивача, просив у разі неявки в судове засідання справу розглянути за їх відсутності.

Звертає увагу на те, що наявність заяви позивача чи його представника про розгляд справи у його відсутність, незалежно від того, чи було ним зазначено конкретну дату судового засідання, унеможливлює постановлення ухвали про залишення позову цієї особи без розгляду.

Просив скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На апеляційну скаргу від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк «Київська Русь» з ринку надійшов відзив, який обґрунтований тим, що ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року провадження по даній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Заочним рішенням суду від 14 червня 2022 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі та стягнуто з ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь ОСОБА_1 заборгованості по депозитному вкладу в розмірі 1806416,11 грн та судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк «Київська Русь» з ринку звернувся до суду із заявою про його перегляд.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року, заочне рішення суду скасоване та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

У судові засідання, що були призначені на 27 жовтня та 28 листопада 2022 року, в тому числі на розгляд заяви про перегляд заочного рішення 03 жовтня 2022 року позивач та його представник не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином.

В матеріалах справи міститься розписка з особистим підписом представника позивача ОСОБА_1., яка підтверджує що йому було відомо про судове засідання, яке призначене на 27 жовтня 2022 року та отримано ним ухвалу суду від 03 жовтня 2022 року.

Зазначає, також, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано.

Вважає, що позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як на підставу для залишення позову без розгляду суд першої інстанції зазначив, що в судові засідання призначені на 27 жовтня 2022 року та 28 листопада 2022 року позивач та його представник не з`явилися, заяву про розгляд справи у їх відсутність до суду не подали, що створює правові наслідки у формі залишення позову без розгляду.

Проте, з такими висновками колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, в тому числі позивача, зокрема ч. 5 цієї статті передбачено, що уразі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз змісту наведених норм процесуального закону свідчить, що обов`язковими умовами для застосування передбачених ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, а також відсутність заяви про розгляд справи за його відсутності.

Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами статей 223,257 ЦПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності.

Тобто, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.

До такого правового висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 05 червня 2020 року (справа №910/16978/19) та від 16 жовтня 2020 року (справа №910/8816/19).

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, саме у разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і лише у тому разі, якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його у судове засідання.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив суд розглядати справу у відсутність сторони позивача у разі неприбуття представника позивача у судове засідання.

Окрім цього, судом першої інстанції не постановлювалася ухвала про визнання явки позивача обов`язковою.

Положення ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України не передбачають вимоги про те, що для залишення позову без розгляду позивач має не з`явитися у судове засідання саме у зв`язку з визнанням судом його явки обов`язковою та викликом до суду.

Положення ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України не пов`язують залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, будучи належним чином повідомленим про призначення справи до розгляду.

Наведене не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Тобто, оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності.

Обставини, які свідчать що позивач здійснює свої права та обов`язки недобросовісно, колегією суддів не встановлено.

Не встановлено також обставин, які за відсутності позивача унеможливлюють розгляд справи.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.

Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 статті 6, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. А в рішенні у справі «Церква села Сосулівка проти України» від 28 лютого 2008 року, де релігійна організація заявника була змушена звернутися за судовим захистом, проте безуспішно, Європейський Суд з прав людини в п.53 вказав, що така ситуація прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яка гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Загалом Європейський Суд з прав людини у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.

При цьому, позивач не відмовлявся в будь-який опосередкований спосіб від своїх вимог і в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази про втрату його інтересу до власного позову, а відтак, районним судом використаний процесуальний засіб у виді залишення позовної заяви без розгляду, що не є пропорційним досягнутій цілі обмеження позивача.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року (справа №756/13550/16).

На переконання суду апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги про помилковість та необґрунтованість ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, зокрема, ст.257 ЦПК України, знайшли своє повне підтвердження при розгляді апеляції.

Окрім цього, при ухваленні судового рішення по справі, апеляційний суд, крім зазначеного, також враховує необхідність забезпечення права заявника на доступ до правосуддя, яке встановлено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвала суду першої інстанції є помилковою, а тому, відповідно до положень ст.379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.257,374,379,381,382-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 21 червня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба