Справа №443/36/23
Провадження №2/443/145/23
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

22 травня 2023 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Трибоківці в особі Бібрської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовною заявою до територіальної громади села Трибоківці в особі Бібрської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2 , у якому просить: визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла належна їй фактично частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті ОСОБА_3 разом з нею проживала її дочка ОСОБА_1 , яка здійснювала догляд за хворою мамою та займалася похороном. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіту не залишала, а тому спадкування відбулося за законом. На момент смерті ОСОБА_3 , єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом була позивачка ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Медвідь Н.С. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №48/20018.

Згодом позивачка вирішила юридично оформити спадкові права на частину спадкового будинку, а тому 05.12.2018 року звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив з причини відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 на ім`я спадкодавця.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 17.02.2023 року в порядку витребування доказів зобов`язано приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Медвідь Н.С. в строк до 21 березня 2023 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області матеріали або належним чином завірені копії спадкової справи №48/2018, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.03.2023 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Медвідь Н.С. надіслано копію спадкової справи №48/2018, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою від 28.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити, не заперечили проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву та клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не надходило.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила позов задоволити.

У зв`язку з цим суд визнає неявку представника відповідача неповажною та вважає, що у відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України справу можливо слухати у відсутності відповідача (заочний розгляд), оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №0 від 17.04.2018 року, 16.01.1962 року у виконавчому комітеті Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.11-12).

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого повторно на ім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матір`ю ОСОБА_7 (а.с.10).

Як видно із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 від 02.02.2018 року, 17.01.1976 року у виконавчому комітеті Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.13-14).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 , 24.07.1984 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 розірвано, про що складено відповідний актовий запис №63. Після розірвання шлюб присвоєно прізвище йому « ОСОБА_11 » їй « ОСОБА_11 » (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого повторно Серії НОМЕР_3 , 13.06.1987 року у виконавчому комітеті Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 (а.с.18).

Крім того, судом встановлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 23.12.2022 року по справі №443/655/22 позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14 , право власності на частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,5099 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042977 від 26.03.2001 року.

Як видно з виписки з погосподарської книги села Трибоківці, яка видана виконавчим комітетом Бібрської міської ради №100 від 26.04.2023 року, за адресою АДРЕСА_1 , станом на 20.02.2007 року головою двору була ОСОБА_14 , 1930 року народження, членами домогосподарства були ОСОБА_3 , 1936 р.н.-сестра, ОСОБА_4 , 1939 р.н. чоловік сестри (а.с.81);

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні дала покази про те, що являється двоюрідною сестрою позивачки, а її матір - ОСОБА_14 та матір позивачки ОСОБА_3 були рідними сестрами, яким їхні батьки залишили житловий будинок, який розташований уАДРЕСА_1 . Після смерті батьків ОСОБА_14 оформила право власності на частину житлового будинку, яку вона в подальшому оформила в порядку спадкування. ОСОБА_3 не скористалась своїм право та не оформила право власності частину житлового будинку.

Допитана, як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дала покази про те, що її матір ОСОБА_3 до дня смерті проживала разом із сестрою ОСОБА_14 у житловому будинку батьків, що розташований уАДРЕСА_1 . ОСОБА_14 скористалась своїм правом та оформила право власності на частину житлового будинку, а її матір не оформила право власності на частину вказаного житлового будинку.

Відповідно до ч. 4 ст.3 Закону України від 1липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України, котрі викладено у Постанові №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

У 1977 році питання набуття права власності на житлові будинки регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до нього постановою Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими внесеними змінами та доповненнями).

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи, показами свідків та письмовими доказами, які зазначені вище встановлено, що частина житлового будинку уАДРЕСА_1 , дійсно на праві власності належала ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим Баковецькою сільською радою від 20.02.2007 року (а.с.17, 53).

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшла належна їй фактично частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Новострілищансько селищної ради №499 від 20.04.2018 року, ОСОБА_3 проживала в с. Трибоківці до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті ОСОБА_3 разом з нею проживала її дочка ОСОБА_1 , яка здійснювала догляд за хворою мамою та займалася похороном (а.с.54).

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіту не залишала, а відтак спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , була тільки її донька ОСОБА_1 ,

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З метою оформлення своїх спадкових прав, ОСОБА_1 , звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.52), внаслідок чого нотаріусом заведена спадкова справа №48/2018 (а.с.51-74).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №48/2018, із заявою про прийняття спадщини після смерті - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 зверталася тільки позивачка.

13.12.2021 року позивачці видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на: земельні ділянки площею 1,4074 га та площею 0,1646 га, що належали ОСОБА_3 згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії І-ЛВ №042978 (а.с.58, 60).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме право на частину житлового будинку, що розташований уАДРЕСА_1 . позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадкове майно.

Однак, постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Медвідь Н.С. №19 від 05.12.2018 року, ОСОБА_15 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок та господарські будівлі і споруди по АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с.20).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України від 1липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Одночасно, згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлій ОСОБА_3 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, оскільки позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, вимога позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно за законом підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повнйи текст рішення складено 26 травня 2023 року.

Головуючий суддя С.І Сливка