ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1016/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Король Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ТЕЛЯВСЬКОГО АНАТОЛІЯ МИКОЛАЙОВИЧА про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року, яке набрало законної сили, було задоволено частково та визнано виконавчий напис від 09.09.2020 року, вчинений Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, який зареєстрований в реєстрі за №3172 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Еліт Фінанс» грошових коштів за кредитним договором 562-0201039-1/ФК від 29.02.2008 року, таким, що не підлягає виконанню.

До винесення даного рішення суду приватним виконавем виконавчого округу м. Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем, було відкрито виконавче провадження віл 02 квітня 2021 року за виконавчим написом від 09.09.2020 року, вчинений Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, який зареєстрований в реєстрі за №3172.

06.04.2021 року приватним виконавцем Телявським А.М. було винесено постанову про опис та арешт майна боржника якою описано та накладено арешт на транспортний засіб: марка OPEL, модель INSIGNIA, 2011 року випуску, тип транспортного засобу: ЛЕГКОВИЙ, колір СИНІЙ, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 липня 2021 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного суду від 07 вересня 2021 року було визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2021 року у виконавчому провадженні №65038923.

Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, яке набрало законної сили, зобов`язано приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича та/або приватного виконавця Лановенко Людмилу Олегівну вчинити дії щодо зняття арешту з рахунку № НОМЕР_3 , що відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Внаслідок неправомірних дій приватного виконавця Телявського А.М. позивачу було нанесено шкоду психологічного та емоціонального характеру, що спричинило погіршення його здоров`я. ОСОБА_1 зазначає, що позбавлення його транспортного засобу, змушували його постійно пересуватися за допомогою іншого транспортного засобу, ходити до приватного виконавця та звертатися за юридичною допомогою.

Також позивач вказує, що був позбавлений звичного для нього укладу життя, оскільки витрачав багато часу для відновлення його порушених прав, а грошові збереження він витрачав на юридичну допомогу.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з порушенням його права - права користування автомобілем; у фізичному болю та стражданнях, які зазнав внаслідок погіршення стану здоров`я та вимушеного лікування; у душевних стражданнях, через довготривалу протиправну поведінку приватного виконавця. Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача на свою користь суму моральної шкоди в розмірі 60 000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, що в ньому викладені.

Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. При цьому пояснив, що в позові відсутні належні та допустимі докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями приватного виконавця та моральною шкодою. Зазначив також про те, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 липня 2021 року, було визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2021 року у виконавчому провадженні №65038923, а в задоволені вимог щодо визнання бездіяльносі приватного виконавця - відмовлено.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.20221 року на адресу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича, надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 3172 виданого 09.09.2020 року Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області - Личук Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Еліт Фінанс» грошових коштів за кредитним договором 562-0201039-1/ФК від 29.02.2008 року

02.04.2021 року приватним виконавцем Телявським А.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65038923 та винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження і стягнення основної винагороди.

02.04.2021 року керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем Телявським А.М. було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 436 858,87 грн.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частиною 1 статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено вимоги до виконавчого документа, які перевіряє виконавець. У випадку наявності порушень, приватний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу.

02.04.2021 року керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем Телявським А.М. було винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 436 858,87 грн.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», так звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Саме на Банк покладено обов`язок повернути постанову без виконання в частині арешту коштів та повернути її без виконання приватному виконавцю. У зв`язку з прийняттям ПАТ «Державний ощадний банк України» постанови про накладення арешту на рахунок боржника у ВП №65038923, рахунок на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено Законом.

Так, в постанові про арешт коштів боржника від 02.04.2021 року приватний виконавець накладаючи арешт на грошові кошти боржника не відокремлював рахунок, який було відкрито в ПАТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_3 на який надходять виключно пенсія, субсидія та пільга в розмірі 100 %, як на такий на який слід накласти арешт.

Також приватний виконавець зазначив фінансовим установам, що просить накласти арешт на кошти, які містяться на рахунках боржника, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом

Крім того, приватним виконавцем навіть не було зазначено номеру рахунку, оскільки такі були невідомі, а лише зазначено перелік банківських установ в яких можливо існують грошові кошти на рахунках боржника ОСОБА_1 та на які слід накласти арешт в межах виконання виконавчого напису.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі N 756/1927/16-ц, провадження N 61-10611св20.

В ході вчинення виконавчих дій приватним виконавцем було також встановлено, що боржнику на праві власності належить транспортний засіб: марка OPEL, модель INSIGNIA, 2011 року випуску, тип транспортного засобу: ЛЕГКОВИЙ, колір СИНІЙ, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 .

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, 06.04.2021 року керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем Телявським А.М. було винесено постанову про опис та арешт майна боржника якою описано та накладено арешт на транспортний засіб: марка OPEL, модель INSIGNIA, 2011 року випуску, тип транспортного засобу: ЛЕГКОВИЙ, колір СИНІЙ, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 .

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 1, 2 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

В подальшому, 07.04.2021 року на адресу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А. М. надійшла ухвала Шевченківського районного суду м. Києва №754/2178/21 від 02.04.2021 року про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, зареєстрованого в реєстрі за №3172 виданого 09.09.2020 року про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ЕЛІТ ФІНАНС" з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 396 828 грн. 92 коп.

08.04.2021 року, керуючись п. 2 частини першої статті 34, статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем Телявським А.М. було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

Таким чином, у зв`язку із надходженням на адресу приватного виконавця 07.04.2021 року ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 02.04.2021 року у справі №754/2178/21, на наступний робочий день, приватним виконавцем було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.04.2021 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 липня 2021 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного суду від 07 вересня 2021 року було задоволено частково вимоги ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, а саме визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2021 року у виконавчому провадженні №65038923. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що « Згідно з пунктом 13 розділу VIII Інструкції №512/5 уразі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У постанові зазначаються причина передачі майна іншому зберігачу, прізвище, ім`я та по батькові зберігача, який здійснював зберігання майна, та прізвище, ім`я та по батькові нового зберігача. Постанова підписується виконавцем. У постанові робиться попередження новому зберігачеві майна про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, рішення про передачу майна іншому зберігачеві оформлюється виключно постановою державного (приватного) виконавця.

Водночас, суд зазначає, що у відповідності до пункту 2 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII державний виконавець зупиняє виконавчі дії у випадку зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

У статтях 149, 150 Цивільного процесуального кодексу України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову. Відповідно до частин першої та другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Пунктом 6 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Тобто, у випадку забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, що оскаржується, та прийняття державним (приватним) виконавцем постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, законодавством встановлено пряму заборону на вчинення виконавчих дій щодо об`єкта стягнення, в тому числі і на передання такого об`єкта іншому зберігачу, до усунення обставин, що стали підставою для зупинення виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про бездіяльність відповідача щодо повернення йому транспортного засобу, оскільки на даний час у виконавчому провадженні №65038923 зупинено вчинення виконавчих дій, відтак відповідач позбавлений можливості визначити іншого зберігача спірного рухомого майна та оформити вчинення такої виконавчої дії відповідним документом - постановою.

Разом з тим, суд враховує, що постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2021 винесена приватним виконавцем Телявським А.М. після постановлення ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 02.04.2021 про забезпечення позову ОСОБА_1 .

Таким чином, навіть враховуючи, що матеріали справи не містять доказів обізнаності відповідача до 07.04.2021 про наявність ухвали про забезпечення позову, фактично приватним виконавцем Телявським А.М. здійснено опис та арешт майна (транспортного засобу) боржника під час дії заборони на вчинення виконавчих дій щодо майна боржника, в тому числі і транспортних засобів.».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

26.01.2022 року керуючись абзац. 4 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем Телявським А.М. було винесено постанову про скасування процесуального документу та скасовано документ «Постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника» від 06.04.2021 року.

Згідно з статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

При цьому, ОСОБА_1 вказує, що він є інвалідом війни третьої групи і даний транспортний засіб є йому необхідним для допомоги у пересуванні.

Так, відповідно до п. 12 Додатку до Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого до переліку майна на яке не може бути звернено стягнення за виконавчим документом відносяться технічні та інші засоби реабілітації, що забезпечують компенсацію або усунення стійких обмежень життєдіяльності людей з інвалідністю та інших категорій осіб, автомобіль, яким відповідно до закону за медичними показаннями забезпечена людина з інвалідністю безоплатно або на пільгових умовах.

Описаний та арештований автомобіль марки OPEL, модель INSIGNIA, 2011 року випуску, тип транспортного засобу: ЛЕГКОВИЙ, колір СИНІЙ, номер кузова НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_2 не підпадає під характеристики майна визначеного п. 12 Додатку до Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до вищевказаного пункту мова йде про автомобіль, яким відповідно до закону за медичними показаннями забезпечена людина з інвалідністю безоплатно або на пільгових умовах, а не про будь-який автомобіль, що перебуває на праві власності за боржником.

При цьому, надана позивачем довідка Виконавчого органу Київської міської ради Департаментом соціальної політики від 30.03.2021 року за №057/ОП/Д-5690-009/5 містить інформацію про те, що ОСОБА_1 тільки перебуває в черзі на отримання спецтранспорту та станом на 30.03.2021 року його облікова черга становить 667 серед осіб з інвалідністю, які мають право на забезпечення автомобілем в порядку поза черговості, що також підтверджує той факт що описаний та арештований приватним виконавцем транспортний засіб не є майном на яке заборонено звернення стягнення за виконавчим документом.

Крім того, що автомобіль марки OPEL, номер державної реєстрації: НОМЕР_2 не обладнаний ручним керуванням відповідно до висновку ЦМСЕК від 02.10.2018 року №61б та жодним чином не сприяє забезпеченню пересування позивача за медичними показниками.

Також, як вбачається з відповіді Головного сервісного центру МВС наданої на запит приватного виконавця Демченку В.П. на праві власності належить ще один транспортний засіб марки ЗАЗ, 2007 року випуску, колір - бежевий, номер кузова НОМЕР_4 , державний номерний знак: НОМЕР_5 .

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 не було позбавлено єдиного засобу пересування.

08.04.2021 року ОСОБА_1 звертався зі скаргою на ім`я приватного виконавця Телявського А.М. до Міністерства юстиції України та за результатами позапланової невиїздної перевірки діяльності приватного виконаця Телявського А.М. щодо здійснення виконавчого провадження №65038923, яка проводилась на підставі заяви ОСОБА_1 - порушень законодавства не виявлено.

Також, позивач зазначає, що після звернення до лікаря йому було рекомендовано санаторно-курортне лікування для поліпшення стану здоров`я, він пройшов всі необхідні обстеження, які підтвердили необхідність санаторного лікування, з метою покращення його самопочуття та на підставі медичних обстежень та висновків було надано путівку до санаторного відділення Військово-медичного клінічного центрального регіону від Міністрества оборони України (м. Вінниця).

Кожен має право на охорону здоров`я. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм (стаття 49 Конституції України).

Санаторно-курортне лікування один із видів лікувально-профілактичної допомоги, пов`язаної з використанням природних лікувальних факторів (мінеральні води, лікувальні грязі, сприятливий клімат тощо). Основні типи лікувально-профілактичних закладів - санаторії та санаторії-профілакторії.

Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами.

Відповідно до цього Закону, інваліди за наявності медичних показань мають право на безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками. Порядок та умови забезпечення інвалідів санаторно-курортними путівками визначає Кабінет Міністрів України.

Путівки видаються органами праці та соціального захисту населення інвалідам відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості у міру надходження путівок. Для одержання путівки подається заява та медична довідка лікувальної установи за формою № 070/о.

Щодо забезпечення санаторно-курортним лікуванням осіб, інвалідність яких пов`язана з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, слід зазначити, що путівками на таке лікування вказаних осіб забезпечує Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань відповідно Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 жовтня 2007 р. № 49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2007 р. за № 1400/14667.

Організація санаторно-курортного лікування потерпілих здійснюється за рахунок коштів Фонду. Санаторно-курортні путівки придбаваються виконавчою дирекцією Фонду та видаються потерпілим робочими органами виконавчої дирекції Фонду.

З вищезазначеного вбачається, що позивачу було надано надано путівку до санаторного відділення для поліпшення його стану, що пов`язане з інвалідністю, а не з діями приватного виконавця.

Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

При цьому в судовому засіданні представником позивача не надано жодних доказів заподіяння позивачу моральних страждань протиправною поведінкою відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій відповідача.

Крім того, позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди в сумі 60 000 грн., не обґрунтовано її розмір та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями приватного виконавця.

Вказані позивачем причини завдання йому моральної шкоди, спричинені поведінкою відповідача, об`єктивно не підтверджені жодним належним та допустимим доказом і не є підставою для відшкодування моральної шкоди за ст.ст. 23, 1167 ЦК України, тому суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. До таких витрат належить і витрати на правничу допомогу.

Однак суд, дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення на позивача витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись стст. ст. 23, 1167, ЦК України , стст. 10, 12, 13, 81-83, 141, 263, 265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ТЕЛЯВСЬКОГО АНАТОЛІЯ МИКОЛАЙОВИЧА про відшкодування 60 000 грн. моральної шкоди відмовити.

В задоволенні вимоги ТЕЛЯВСЬКОГО АНАТОЛІЯ МИКОЛАЙОВИЧА про стягнення з ОСОБА_1 на його користь 8 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19.06.2023 року.

Суддя :