Номер провадження: 22-ц/813/403/23
Справа № 494/976/19
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 30 січня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, правонаступником якої є Раухівська селищна рада Березівського району Одеської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Березівського районного суду Одеської області з позовом до Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Позивачка посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_2 , до дня смерті він проживав з нею однією сім`єю, разом вели спільне господарство. За життя ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку для ведення сільського господарства, площею 2 га, але не встиг у повному обсязі оформити вказану земельну ділянку та отримати державний акт. У видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом відносно вказаної земельної ділянки відмовлено, оскільки встановлюючи склад спадкового майна виявилось, що правовстановлюючий документ на спадкове майно відсутній. Для вирішення даного питання вона звернулась до суду (а.с.2-4).

30 січня 2020 року заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області у задоволені позову ОСОБА_1 до Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування відмовлено повністю (а.с.92-94).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 30.01.2020 року та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.98-102).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 06 серпня 2021 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Цюрі Т.В. для подальшого розгляду, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 з посади судді, у зв`язку з поданням заяви про відставку на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 20 липня 2021 року № 1612/0/15-21.

03 лютого 2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду клопотання голови Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області Юрія Якименко задоволено.

Замінено відповідача - Заводівську сільську раду Березівського району Одеської області по справі за позовом ОСОБА_1 до Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, правонаступником Раухівською селищною радою Березівського району Одеської області (а.с.165).

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 13 червня 2023 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідками, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент відкриття спадщини у спадкодавця ОСОБА_2 не існувало права власності на спірну земельну ділянку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на це спадкове майно, то до позивача це право не може перейти в порядку спадкування.

Колегія суддів, дослідивши матеріали та обставини справи, не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 25 січня 2012 року, помер ОСОБА_2 (а.с.8).

Роз`ясненнями завідувача Березівської державної нотаріальної контори від 2 жовтня 2018 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, без яких неможливо встановити склад спадкового майна та рекомендовано звернутись до суду (а.с. 13).

Згідно листа відділу у Березівському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 18 вересня 2018 року вбачається, що за ОСОБА_2 земельні ділянки не зареєстровані, однак додатково повідомлено, що відповідно до розпорядження Березівської РДА від 13 листопада 2009 року йому передано у власність земельну ділянку, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства на території Заводівської сільської ради, але правовстановлюючий документ на земельну ділянку не отримав (а.с.11).

В свою чергу, звертаючись із апеляційною скаргою апелянт зазначаючи обставини справи наголошує на тому, що її син ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав земельну ділянку у власність, проте не встиг отримати Державний акт у зв`язку зі смертю. Також, апелянт повідомляє, що земельній ділянці присвоєно кадастровий номер та відповідно до відомостей із Державного земельного кадастру про вказану земельну ділянку, право власності на неї зареєстровано за ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає вказані доводи апеляційної скарги такими, що відповідають обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст. 1296 Цивільного кодексу України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до пункту «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав на земельні ділянки здійснюється, в тому числі шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України оформлення речових прав на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців в порядку спадкування, за винятком випадків, на які поширюється дія п. 1 Розділу "Перехідні положення Земельного кодексу України".

Разом із тим, відповідно до п. 1 Розділу "Перехідні положення Земельного кодексу України" рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняття органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Отже, якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавцем в разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Якщо спадкоємець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування про завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця.

Згідно зі ст. 5 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства в разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості) в розмірі середньої земельної частки, яка обчислюється шляхом поділу земель підприємств, що підлягають приватизації на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають у селі, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Цим же Кодексом передбачалось, що право на земельну частку могло передаватися у спадщину і продаватися.

Правовий режим земельного паю (частки) визначений Указом Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва».

Серед іншого, Указ установив, що кожному члену КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні.

Указ проголосив, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, обміну, успадкування, застави.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судо у постанові від 07 червня 2018 року по справі №61-3567св18, визначено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X«Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Апеляційний суд наголошує, що необхідною вимогою у даному випадку є виконання спадкодавцем за життя активних дій та вимог законодавства щодо приватизації земельної ділянки, а також неможливості завершити процедуру приватизації та реєстрації за собою права власності на землю у зв`язку зі смертю, для того, щоб така земельна ділянка увійшла до складу спадкового майна.

Так, з матеріалів справи вбачається, що розпорядження Березівської РДА від 13 листопада 2009 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства на території Заводівської сільської ради.

ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно заяви від 13.07.2012 року позивачка звернулась вчасно до Березівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті сина.

Згідно довідки Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області від 27.06.2012 року, ОСОБА_2 постійно по день смерті був зареєстрований та проживав за однією адресою з позивачкою- матір`ю: в буд АДРЕСА_1 ( а.с.42).

Відповідно копії спадкової справи позивачка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина на інше майно (а.с. 77, 79).

Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (а.с.11), ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Заводівської сільської ради, але правовстановлюючий документ на земельну ділянку не отримав.

При цьому, ОСОБА_2 замовив технічну документацію на зазначену земельну ділянку про що свідчить витяг із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки.

Згідно Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.113) вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Заводівської сільської ради.

Відповідно до Додатку до витягу з Державного кадастру про земельну ділянку від 10.03.2020 року №НВ-020, а саме кадастрового плану земельної ділянки, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 0:01:001:0178 та визначено межі такої земельної ділянки, виготовлено план.

Отже, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 спадкодавець, здійснив волевиявлення щодо оформлення права власності на земельну ділянку, відповідні відомості про право власності ОСОБА_2 було внесено до Державного земельного кадастру.

Слід також вказати, що на підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок"(втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). На підставі абз. 5 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК Внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, місце розташування яких визначено за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), які розроблені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою", відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що померлий ОСОБА_2 розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, проте помер, не завершивши її, за життя не встиг отримати документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку, проте право на завершення процедури приватизації, яке належало померлому на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до позивачки, яка є спадкоємцем померлого та підлягає захисту в судовому порядку.

З огляду на вказане, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, не в повній мірі з`ясовано всі факти, з яких слід виходити при ухваленні судового рішення та прийнято судове рішення, яке не відповідає нормам чинного законодавства.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, тому, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 30 січня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, правонаступником якої є Раухівська селищна рада Березівського району Одеської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку в розмірі 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Заводівської сільської ради Березівського району Одеської області, правонаступником якої є Раухівська селищна рада Березівського району Одеської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 30.06.2023 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Сєвєрова Є.С.

Комлева О.С.