Провадження № 2/127/2368/21
У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря Жмудь Я.П.,

представника позивача - адвоката Задарко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниця, заяву ОСОБА_1 про відвід судді в цивільній справі №127/13737/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Діброва Л.О., про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Діброва Л.О., про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним.

Відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2023 року задоволено заяви відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відвід судді Вінницького міського суду Вінницької області Венгрин О.О.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ Вінницького міського суду від 16.05.2023 року та відповідно до автоматичного розподілу справи №127/13737/21, головуючим суддею у даній справі визначено суддю Антонюка В.В.

Ухвалою суду від 18.05.2023 року прийнято справу до свого провадження та призначено до підготовчого розгляду.

Ухвалою суду від 20.06.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

29.06.2023 року від відповідача ОСОБА_1 , на адресу суду надійшла заява про відвід судді Антонюка В.В., яку вона мотивувала тим, що у неї є сумніви, що суддя забезпечить право на справедливий суд, всі дії судді спрямовані на ігнорування процесуальних прав відповідача, на вимоги ст. 205 ЦПК України, суддя не закрив провадження по справі, не враховує докази неможливості заявником, як учасником справи, реалізувати своє право на судовий захист, приймає ухвали, які порушують Конституційні права відповідачів, не виконує п.5 постанови Пленуму ВСУ №8 від 13.06.2007 р. «Про незалежність судової влади» де визначено: відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи, або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви про відвід судді Антонюка В.В., посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явились.

Третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Діброва Л.О. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши позицію представника позивача, ознайомившись із заявою про відвід судді та матеріалами цивільної справи, суд зважає на те, що однією з процесуальних гарантій реалізації завдань цивільного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у цивільних справах є інститут відводу судді, головною метою якого є відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є обґрунтовані сумніви.

Статтею 2 ЦПК України визначено, як мету цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що відповідає засадам «Права на справедливий судовий розгляд», які закріплені в ст..6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року.

«Правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення Європейського суду з прав людини у справі « Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п.26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні викликати у громадськості у демократичному суспільстві (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland).

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Проте, при розгляді справи жодної з перелічених у ч. 1 ст. 36 ЦПК України обставин, судом не встановлено.

З аналізу заяви про відвід вбачається, що відповідач не стільки вказує на упередженість чи необ`єктивність судді під час розгляду вказаної цивільної справи, скільки на невпевненість у постановленні рішення на користь відповідача, що і зумовило внесення на розгляд суду клопотання про відвід головуючого по справі.

Разом з тим, заява про відвід головуючого судді розглядається як тиск на суддю, який приймає передбачені законом міри для швидкого, повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи.

Однак, не зважаючи на те, що факти наведені в заяві не є обґрунтованими та не відповідають дійсності (не свідчать про будь-яку побічну чи пряму зацікавленість головуючого по справі у результатах її розгляду), проте з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя та на розгляд її справи поза будь-яким сумнівом для відповідача, щодо об`єктивності та неупередженості складу суду, та враховуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477, відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та практику Європейського Суду як джерело права, суд зважає на положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини (зокрема, Рішення у справі Delcourt v. Belgium від 17 січня 1970 року № 2689/65, Рішення у справіTocono and Profesorii Prometeisti v. Moldova від 26 червня 2007 року № 32263/03, а також Рішення у справі De Cubber v. Belgium від 26.10.1984 року, згідно якого правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться (п. 26)).

Право сторін на справедливий суд закріплений у нормах міжнародного права, зокрема, у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що з метою попередження в подальшому безпідставних заяв та скарг на необ`єктивність та упередженість головуючого в розгляді даної справи, що призводить до затягування судового розгляду справи, враховуючи позиції Європейського суду з прав людини, які викладені в його рішеннях у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ), з приводу недовіри суду, вважає за доцільне задовольнити заяву про відвід головуючого, а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку встановленому ст.33 ЦПК України.

На підставі викладено, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.33, 36, 40, 41, 258-259, 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Антонюка В.В. від розгляду цивільної справи №127/13737/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Діброва Л.О., про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним - задовольнити.

Цивільну справу № 127/13737/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Діброва Л.О., про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним передати до канцелярії Вінницького міського суду Вінницької області для визначення іншого судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: