Справа № 930/622/23
Провадження № 22-ц/801/1382/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 рокуСправа № 930/622/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Сала Т.Б., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №930/622/23 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Живуна Вадима Івановича на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 12 квітня 2023 року,яке ухвалене суддею Науменком С.М. у Немирівському районномусуді Вінницької області, повний текст складено 19 квітня 2023 року,

в с т а н о в и в :

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 12 липня 2010 року з позивача було стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 липня 2010 року і до досягнення нею повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_2 від наступного шлюбу в позивача народився син ОСОБА_5 . Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року з позивача стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 25% щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, але не менше чим 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З моменту ухвалення зазначених рішень позивач - ОСОБА_1 за двома вказаними судовими рішеннями сплачував аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 у повному обсязі в розмірі 50% заробітку.

На даний час склалися обставини, що не дозволяють позивачеві сплачувати аліменти у розмірі 25% на кожну дитину виходячи з наступних обставин.

01 вересня 2020 року позивач уклав шлюб із ОСОБА_6 та разом із нею виховує та утримує падчерку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько ОСОБА_7 - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також, матеріальної підтримки позивача потребують його непрацездатні батьки: батько ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

В 2022 році мати позивача - ОСОБА_10 була прооперована в зв`язку із онкологічним захворюванням та на даний час проходить лікування.

Таким чином, з моменту ухвалення 31 серпня 2016 року Немирівським районним судом Вінницької області рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 аліментів в розмірі частини усіх видів його заробітку, змінився сімейний стан позивача - в нього вже була дочка ОСОБА_4 , на яку він вже сплачував аліменти в розмірі всіх видів заробітку, а згодом на його утриманні з`явилася третя дитина, падчерка у третьому шлюбі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , погіршився стан здоров`я його непрацездатних батьків - мати позивача захворіла на онкологічну хворобу.

Вказані зміни сімейного та матеріального стану позивача є підставою для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів.

Таким чином просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року на утримання сина ОСОБА_5 до розміру 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 12 квітня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Живун В.І. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 червня 2023 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.10).

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 12 липня 2010 року з позивача стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 липня 2010 року і до досягнення нею повноліття (а.с.6 7).

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року у справі № 140/1757/16-ц з позивача стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 25% щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, але не менше чим 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на наявність в нього двох дітей, від попередніх двох шлюбів, а також, що на його утриманні перебуває падчерка від третього шлюбу. Крім того, зазначив, що матеріальної підтримки від нього потребують його непрацездатні батьки.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дозволяє дійти висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що раніше визначений судовим рішенням розмір аліментів відповідає вимогам закону та інтересам дитини, позивачем не наведено обставин, передбачених статтею 192 СК України, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вірно встановив, що матеріальний стан ОСОБА_1 не погіршився, матеріали справи не містять відповідних доказів.

Доводи апеляційної скарги про перебування на утриманні непрацездатних батьків: батька ОСОБА_9 та мати ОСОБА_10 , колегія суддів оцінює критично, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цих обставин, як і не надано доказів, що вони потребують утримання саме від позивача по справі, наявності чи відсутності інших осіб, які мають можливість надавати таку допомогу. Утримання позивачем своїх батьків є добровільним, при цьому, вони отримують пенсію. Крім того, необхідність надання допомоги непрацездатним батькам не виключає обов`язку відповідача надавати утримання своїм дітям.

Також посилання апелянта на те, що на його утриманні перебуває падчерка, колегія суддів не приймає, оскільки відсутні докази на підтвердження зазначених витрат та наявність обов`язку їх утримання, позаяк такого законного, договірного чи з інших підстав обов`язку він не набув, а якщо й це робить, то виключно з доброї волі.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ст. 268 СК України).

Згідно з ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Тому зменшення розміру аліментів через добровільну участь позивача в утриманні та вихованні падчерки неприпустимо та не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Тому доводи апеляційної скарги в частині визначення розміру аліментів не заслуговують на увагу.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, погіршення стану здоров`я, а наявність зазначених в позовній заяві та в апеляційній скарзі обставин, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, апеляційний суд вважає, що підстав для зменшення аліментів немає.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, провадження № 61-1031св21.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Живуна Вадима Івановича залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23 червня 2023 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Сало Т.Б.

Стадник І.М.