Справа № 357/3300/23
Провадження № 2/357/1416/23
У Х В А Л А

29 червня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Марценюк Лесі Анатоліївни про закриття провадження по справі та скасування заходів забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Білоцерківська" до ОСОБА_1 , державного реєстратора Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Майорко Тетяни Олександрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» про поновлення запису про інше речове право та скасування реєстрації права оренди.

03.05.2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження по справі та скасування заходів забезпечення позову, яке обґрунтоване тим, що предмет та підстави позову свідчать, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки підставами позову є неправомірність рішення суб`єкта владних повноважень щодо здійснення реєстрації речового права (права оренди) за ТОВ «Агротрейд-2000» в період дії договору оренди землі, укладеного з цим товариством. Представник відповідача, посилаючись на ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначає, що державний реєстратор є суб`єктом владних повноважень, а правовідносини, які виникають між ним та заявником прав чи їх обтяжень є публічно-правовими, атому, на підставі п.1ч.1 ст. 255 ЦПК України просить закрити провадження по справі та згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України скасувати заходи забезпечення позову.

Представник відповідача, адвокат Марценюк Леся Анатоліївна у підготовчому засіданні підтримала клопотання про закриття провадження у справі у повному обсязі.

Представник позивача, адвокат Салюк Лариса Віталіївна, у підготовчому засіданні заперечила проти клопотання мотивуючи тим, що вказаний спір є цивільно правовим, а у різі, якщо позивачем об`єднано вимоги, які регулюються різним видом судочинства, він має право вибору між судами різної юрисдикції.

Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, оглянувши матеріали справи, прийшов до висновку, що клопотання про закриття провадження у справі не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статтей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа та якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило є фізична особа).

З п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вбачається, що при вирішенні питань, пов`язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз`яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з`ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов`язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

В п. 7 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зазначено, що відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Пунктом 1 частиною 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У даному випадку, предметом позову є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 12.01.2023р., укладеним ОСОБА_1 та ТОВ «АГРОТРЕЙД-2000», та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію іншого речового права за договором оренди земельної ділянки від 20.10.2015 кадастровий номер :01:024:0022, укладеним між ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» та ОСОБА_1 .

Отже, такі земельні правовідносини виникли між позивачем - ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» та фізичною особою ОСОБА_1 , зокрема, стосовно передачі в оренду земельної ділянки та фактичного її використання.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 911/4144/16 (провадження № 12-71гс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 зазначила, що справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

У постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що спір про цивільне право є таким незалежно від того, чи здійснено на підставі оскарженого договору оренди державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства, чи заявлена, окрім іншої, також вимога про визнання недійсним оскарженого договору, на підставі якого державний реєстратор прийняв оскаржене рішення, а також незалежно від того, яку з цих вимог позивач вважає основною, а яку - похідною.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснений аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 823/2042/16 та інші).

Предметом спору у даній справі є земельна ділянка, власником якої є фізична особа - ОСОБА_1 , як сторона договору оренди землі (як первісного, укладеного із позивачем, так і наступного, укладеного із відповідачем) та предмет спору, безпосередньо, стосується прав і обов`язків власника земельних ділянок, а оскільки позовні вимоги Агрофірма «Білоцерківська» заявлені з приводу земельної ділянки, власником якої є фізична особа, яка укладала договори оренди як з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», так і з ТОВ «Агротрейд-2000», та з огляду на характер правовідносин, суд констатує, що даний спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В судовому засіданні представник відповідача Вербицької Л., підтримуючи клопотання про закриття провадження у справі, суду зазначила, що вимога про скасування заходів забезпечення позову в даній справі, є похідною вимогою від основного клопотання про закриття провадження у справі.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі слід відмовити та як наслідок не підлягає розгляду і клопотання про скаасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 255, 259, 260, 261, 293, 315, 353, 354 ЦПК, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання представника відповідача, про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» до ОСОБА_1 , державного реєстратора Фурсівскої сільської ради Білоцерківського району Київської області Майорко Тетяни Олександрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000», про поновлення запису про інше речове право та визнання договору оренди недійсним, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, а заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О. Я. Ярмола