Справа № 489/1258/23
Провадження № 2/489/1001/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Микульшиної Г.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу дійсним, третя особа - Південна товарна біржа,

встановив:

В березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування вимог вказав, що 28.12.1995 між ним з однієї сторони та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , з іншої, було укладено договір, за яким позивач придбав кв. АДРЕСА_1 . Вказаний договір був зареєстрований Південною товарною біржею за № 3396 від 28.12.1995. Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. На теперішній час позивач має намір розпорядитися належним йому майном, однак цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; витребувано у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» відомості у формі довідки про те, чи був зареєстрований договір купівлі-продажу № 3396 від 28.10.1995, укладений на Південній товарній біржі щодо купівлі кв. АДРЕСА_1 .

13.04.2023 витребувана довідка надійшла на адресу суду.

Про розгляд справи учасники справи повідомлені належним чином. Направлена на адресу відповідачів судова кореспонденція вручена поштовим зв`язком, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Правом на подання відзиву відповідачі не скористались.

18.04.2023 від відповідачів на електронну адресу суду надійшла заява, згідно якої вони зазначають (заява від імені ОСОБА_2 , направлена з електронної адреси ОСОБА_4 ), що останніх 27 років ні з якими фізичними особами вони договорів не укладали; був продаж квартири по АДРЕСА_2 , проте це було ще в 90-х роках (а.с.23).

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

28.12.1995 між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_5 ,яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_3 , з іншої, було укладено договір купівлі-продажу № 3396, за яким позивач купив у відповідачів квартиру АДРЕСА_1 . Договір було укладено на Південній товарній біржі та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 18.03.1997 за реєстровим № 18512 (а.с. 4).

Позивач вказує на те, що після укладання договору купівлі-продажу квартири, сторонами були виконані всі умови договору.

Договір купівлі-продажу підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін вимог щодо порушення їх прав не заявив.

Після укладання договору купівлі-продажу квартири покупцем було зареєстровано право власності в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», яке на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.

З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10.04.2023 за вих. № 250 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 3396 від 28.12.1995, укладеного на Південній товарній біржі , зареєстровано в КП «ММБТІ».

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 15.02.2002, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму

Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу квартири не було посвідчено нотаріально.

З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, договір виконано повністю, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Позивач в мотивувальній часині позову зазначає, що його витрати складаються із судового збору, однак в прохальній частині позову не просить стягнути їх з відповідачів. Керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченим ст. 13 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу дійсним, третя особа - Південна товарна біржа задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу № 3396 від 28.12.1995, укладений на Південній товарній біржі та зареєстрований в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 18.03.1997 за реєстровим № 18512, відповідно до якого ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , продала, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП не встановлено, місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП не встановлено, місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

третя особа: Південна товарна біржа, , адреса: м. Миколаїв, вул. Робоча, 2-А.

Повний текст рішення складено 23.05.2023.

Суддя Г.А. Микульшина