УХВАЛА

про повернення позовної заяви

26 червня 2023 року м. Мукачево Справа №303/4377/23

2/303/670/23

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_3

про поділ та припинення права спільної часткової власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою, визначення меж та порядку користування земельними ділянками

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2023 року позовну заяву було залишено без руху на підставі частини першої ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Відповідно до частини третьої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку (ст. 126 Цивільного процесуального кодексу України).

16 червня 2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

З 6 по 23 червня 2023 року суддя Кость В. В. перебував у щорічній основній відпустці.

Судом встановлено, що зазначені в ухвалі суду від 24.05.2023 недоліки щодо виконання вимог п.п. 4, 5, частини третьої ст.175 Цивільного процесуального кодексу України залишилися без належного реагування.

Так, позивачем не усунуто недоліки щодо конкретизації заявлених позовних вимог, а саме позовна заява не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, в частині того, в чому саме полягають дії з приводу перешкод в користуванні та розпорядженні спірною квартирою. При цьому позивач в цій частині обґрунтування обмежується тільки вказівкою на те, що зверталась до відповідача з вимогою надати фактичний доступ та ключі до приміщень, здійснити фактичне виділення приміщення шляхом перепланування, натомість не надано доказів про те, чи було запропоновано відповідачу укласти відповідний договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна та посвідчити його нотаріально, чи будь-яких інших доказів щодо ухилення відповідачки від поділу майна. Зі змісту доданого до позовної заяви рапорту вбачається, про відсутність ознак будь-якого правопорушення щодо перешкод у доступі до будинку позивача.

Також в позові не зазначено, на підставі яких доказів позивачем визначено дійсну вартість майна відносно якого виник спір на момент звернення до суду.

У тексті поданої у вигляді окремого документу з виправленими недоліками позовної заяви зазначено, що «також позивач заявляє вимогу на виділення часток земельної ділянки власником яких є ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Одночасно, в прохальній частині позовної заяви, просить суд «визначити межі та поділити земельні ділянки за кадастровими номерами :01:001:1365, :01:001:1366, :01:001:1367 між співвласниками вказаної житлової квартири АДРЕСА_1 відповідно до часток у ньому», при цьому технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок чи будь яких інших доказів, які б свідчили про варіанти здійснення такого поділу не надає.

Разом з тим позивач не заявляє вимоги щодо припинення права спільної часткової власності її та відповідача на згадані земельні ділянки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновки, що відповідно до статті 367 Цивільного Кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Якщо майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Разом з тим, позивачем заявлено вимогу щодо припинення права спільної часткової власності тільки щодо відповідача на спірну квартиру.

Відповідно до ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

З огляду на відсутність доказів щодо виконання позивачем у повному обсязі вимог ухвали суду від 24 травня 2023 року у передбачений процесуальним законом строк та необхідність процесуального реагування на подану представником позивача позовну заяву, а також враховуючи вимоги ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява ОСОБА_1 , вважається неподаною та повертається позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 185, 260 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву повернути особі, яка її подала.

2. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Кость