Справа № 490/2077/23
Провадження № 2/487/1380/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2023 м.Миколаїв

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Карташева Т.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Миколаєва згідно з ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.03.2023 надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про встановлення способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини.

Ухвалою суду від 25.04.2023 було відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом і призначено підготовче судове засідання.

19.06.2023 ухвалою суду було прийнято до провадження заяву позивача про зміну предмету позову, в якій позивач просив змінити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке було визначено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.11.2019 по справі №487/6935/19 разом з його матір`ю ОСОБА_2 за адресою у АДРЕСА_1 , визначивши місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 01.08.2012 по 28.12.2019, який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.11.2019 по справі №487/6935/19.

У шлюбі народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час розгляду справи про розірвання шлюбу спір відносно місця проживання дитини був відсутній. За усною домовленістю між сторонами дитина залишалась проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазачає, що з моменту розірвання шлюбу по грудень 2020 він мав змогу постійно спілкуватись зі своїм сином. Крім того, ним належним чином виконувалися батьківські обов`язки щодо утримання та матеріального забезпечення дитини та активної участі у його житті.

З січня 2021 відповідачка почала перешкоджати позивачу у спілкуванні з сином, а саме: він не мав змоги особисто бачити дитину, не мав можливості вітати дитину на свята, робити подарунки, та не мав жодної можливості спілкуватись з сином шляхом мобільного чи інтернет зв`язку.

Відповідачка і наразі продовжує ігнорувати його прохання щодо надання йому можливості побачити сина, не надає жодної інформації про перебування дитини.

22.06.2023 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просив вжити заходів забезпечення позову, зобов`язавши ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у спілкуванні та побаченнях із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом надання можливості ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кожної другої п`ятниці місяця з 17:00 год до 16:00 год неділі з можливістю ночівлі дитини з батьком.

Заяву про забезпечення позову позивач обґрунтував тим, що відповідачка продовжує ігнорувати прохання позивача про надання йому можливості бачити сина, не надає будь-якої інформаціїї про дитину, про місце її перебування, чим порушує не тільки права позивача, а і дитини, яка має право на постійні соціальні зв`язки, емоційні стосунки з обома батьками, відсутність яких може негативно позначитися на психологічному здоров`ї дитини. Відсутність спілкування малолітнього хлопчика з батьком до ухвалення рішення у справі, розгляд якої може бути тривалим, несе реальні ризики руйнування нормальних психо-емоційних зв`язків між батьком та сином, і, як наслідок, реальну загрозу неможливості ефективного виконання остаточного рішення суду у цій справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до частин першої, другої ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пп. 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.08.2012 по 28.12.2019.

Шлюб було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.11.2019 по справі №487/6935/19.

Позивач та відповідачка є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами дійсно існує спір з приводу визначення місця проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом з матір`ю.

Про наявність конфліктної ситуації між сторонами з приводу участі батька у спілкуванні з дитиною свідчать факти звернення позивача до Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, на адресу ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення від 24.02.2023, до Офісу Генерального прокурора з заявою про вчинення кримінального правопорушення від 25.02.2023.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Доводи, викладені в заяві про забезпечення позову та докази, надані на їх підтвердження, свідчать про наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення позову.

Враховуючи предмет позову, обраний позивачем вид його забезпечення про зобов`язання відповідачку, у якої перебуває дитина, надавати позивачу (батьку дитини) можливість для спілкування з дитиною в певні дні і години, не вирішує по суті спір про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки стосується тимчасових зустрічей позивача з дитиною до закінчення вирішення спору між сторонами і не є тотожним задоволенню зазначених позовних вимог.

Тривалий розгляд даної справи без можливості спілкування дитини з батьком може призвести до втрати емоційного зв`язку між батьком та сином, що, в свою чергу, ускладнить або зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною, його ставлення до виконання своїх обов`язків, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, суд дійшов висновку про доцільність забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати можливість позивачу безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином за місцем проживання батька в період з 11:00 год кожної другої суботи місяця до 16:00 год неділі, з можливістю ночівлі дитини з батьком.

Суд вважає, що такі зустрічі батька з дитиною будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам, як батька, так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259 ЦПК, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька ОСОБА_1 в період з 11:00 год кожної другої суботи місяця до 16:00 год неділі, з можливістю ночівлі дитини з батьком.

В решті вимог заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 26.06.2023.

Суддя Т.А.Карташева