Ухвала

Іменем України

29 травня 2023 року

м. Київ

справа № 522/15493/13-ц

провадження № 61-7796ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 травня 2023 року, повний текст якої складено 17 травня 2023 року, у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С., Цюри Т. В., у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року в справі № 522/15493/13-ц за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2014 року, з урахуванням ухвал Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року про виправлення описок):

позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за Кредитним договором №1758 від 11 грудня 2007 року в загальній сумі 1 736 433,52 грн, судові витрати в сумі 3 441 грн.

07 листопада 2019 року АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 522/15493/13-ц, виданих Приморським районним судом м. Одеси 31 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за Кредитним договором № 1758 від 11 грудня 2007 року в загальній сумі 1 736 433,52 грн, судових витрат в сумі 3441 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року в задоволенні заяви АТ «Державний ощадний банк України» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено;

скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання в справі за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

задоволено заяву АТ «Державний ощадний банк України» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання;

поновлено акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» строк для пред`явлення до виконання: виконавчого листа № 522/15493/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 31 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за Кредитним договором №1758 від 11 грудня 2007 року в загальній сумі 1 736 433,52 грн; виконавчого листа №522/15493/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 31 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судових витрат в сумі 3441 грн.

10 травня 2023 року представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року.

Оскарженою ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за нововиявленими обставинами за заявою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року в справі №522/15493/13-ц за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

підстави перегляду за нововиявленими обставинами визначені статтею 423 ЦПК України, положеннями частини 1 цієї норми процесуального права передбачено, що за нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті рішення, постанови або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи. Розгляд справи №522/15493/13-ц закінчено ухваленням Приморським районним судом м. Одеси рішення від 26 травня 2014 року. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2014 року набрало законної сили та було звернуте до виконання на підставі виданих судом 31 жовтня 2019 року виконавчих листів. Питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання є процесуальним питанням, пов`язаним з виконанням судових рішень у цивільних справах, розгляд якого врегульовано Розділом VІ ЦПК України;

постановою Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року вирішено саме питання щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання на підставі заяви стягувача АТ «Державний ощадний банк України» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання. Постанова Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року не є постановою, якою закінчено розгляд справи, оскільки відноситься до судового рішення, прийнятого щодо процесуального питання, пов`язаного з виконанням судових рішень у цивільних справах. Постанова Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року не входить у перелік судових рішень, які згідно частини 1 статті 423 ЦПК України підлягають перегляду за нововиявленими обставинами, з огляду на що не підлягає перегляду за нововиявленими обставинами, що передбачений Главою 3 Розділу V ЦПК України.

25 травня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 травня 2023 року, в якій просить: згідно частини першої статті 262 ЦПК України постановити окрему ухвалу про доведення до відома начальника ГУНП в Одеській області, керівника ТУ ДБР у м. Миколаєві щодо факту подання завідома недостовірних доказів ПАТ «Державний ощадний банк України»; постановити ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку із необхідністю відступити від наведеного висновку; ухвалу Одеського апеляційного суду від 17.05.2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

звертаючись з заявою про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року за нововиявленими обставинами, заявник посилався на скасовану ухвала, яка стало підґрунтям для прийняття постанови Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року, та встановлені в даному перегляді докази фальшування Банком матеріалів про неотримання виконавчих листів. Згідно відповіді Приморського районного суду м. Одеси достеменно встановлено, що представник Банку отримав виконавчий лист та рішення в справі 07 липня 2015 року, що повністю спростовує доводи Банку та висновки суду про неможливість подання виконавчого документу до виконання в період 2015 -2019 рік. Наявність норм Конституції України та положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення не можуть бути беззаперечною підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення. Обмеження перегляду за нововиявленими обставинами процесуальних рішень, обумовлено мінімізацією затягування розгляду справи по суті.

натомість відсутність механізму для перегляду за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року з урахуванням скасування судового рішення покладеного в її основу, викликало безповоротне порушення прав сторони у справі. ОСОБА_1 позбавлений іншого способу захисту свого права, аніж перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки касаційний перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання чинним законодавством не передбачено. При цьому ухвалюючи постанову Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, участі не приймав, що позбавило можливість виявити фальшування доказів в судовому засіданні;

Наведені в касаційній скарзі доводи та порушення апеляційним судом статей 8, 55, 129 Конституції України та статей 79, 263 ЦПК України; статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дають підстави вважати про обґрунтованість підстав відступлення від висновків викладених в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2020 року по справі № 1121/1717/12-ц (провадження № 61-22788св19); постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 127/2-н-439/09 (провадження № 61-18192св18), від 06 березня 2020 року у справі № 1121/1717/12-ц (провадження № 61-22788св19) щодо застосування частини першої статті 423 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами (частина перша статті 423 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2019 року в справі № 127/2-н-439/09 (провадження № 61-18192св18)

«предметом перегляду справи за нововиявленими обставинами є судове рішення, яким закінчено розгляд справи по суті заявлених вимог.

Аналіз положень процесуального закону дає підстави для висновку, що ухвалами, якими закінчено розгляд справи, є: ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду; скасування рішення третейського суду; видачу виконавчого листа та відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду; ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишення заяви без розгляду. Зважаючи на наведене, обґрунтованими є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ухвала суду першої інстанції про видачу дубліката судового наказу та поновлення строку пред`явлення його до виконання не є тим судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, а тому зазначена ухвала суду не може бути переглянута за нововиявленими обставинами, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття провадження за нововиявленими обставинами.

Під час вирішення питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами визначальним є дотримання вимог, передбачених главою 4 розділу V ЦПК України «Провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами». В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що доводи про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції про видачу дубліката судового наказу та поновлення строку пред`явлення його до виконання не підлягають перевірці, оскільки не стосуються оскаржуваних судових рішень».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2020 року в справі № 1121/1717/12-ц (провадження № 61-22788св19) зазначено, що:

«ухвалами, якими закінчено розгляд справи, є:

- ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду; відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; скасування рішення третейського суду; видачу виконавчого листа та відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду;

- ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду.

Таким чином, за змістом норм цивільного процесуального законодавства, постанова апеляційного суду, якою було замінено стягувача у виконавчому провадженні не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, а отже не підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Проаналізувавши вказані вище норми процесуального закону, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що постанова апеляційного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2018 року, якою замінено сторону виконавчого провадження, не входить до переліку судових рішень, що відповідно до статті 423 ЦПК України можуть бути предметом перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, отже провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд цієї постанови було відкрито помилково, а відтак - підлягає закриттю».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року по справі № 461/11703/15-ц (провадження № 61-2382св20) вказано, що:

«перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами підлягають рішення суду першої інстанції (у тому числі заочне або додаткове рішення), ухвалене за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими вказані рішення місцевих судів було змінено або ухвалено нове рішення.

При цьому, ухвалами, якими закінчено розгляд справи і які можуть бути предметом перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, є:

- ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду; відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; скасування рішення третейського суду; видачу виконавчого листа та відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду;

- ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду.

Разом із тим, інші ухвали судів не можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, оскільки не відносяться до ухвал, якими закінчено розгляд справи.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 127/2-н-439/09 (провадження № 61-18192св18), від 06 березня 2020 року у справі № 1121/1717/12-ц (провадження № 61-22788св19).

Відповідно, не можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами і судові рішення судів апеляційної інстанції, ухвалені за результатами апеляційного перегляду ухвал судів першої інстанції, якими не закінчено розгляд справи.

Таким чином, за змістом вказаної норми цивільного процесуального законодавства, постанова апеляційного суду, якою виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню, як судове рішення суду апеляційної інстанції, що постановлене за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, якою не закінчено розгляд справи, не підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, помилково переглянувши постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року, якою виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню, за нововиявленими обставинами. Отже, провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд зазначеної постанови апеляційного суду було відкрито помилково, а відтак - підлягає закриттю».

Апеляційний суд встановив, що постанова апеляційного суду, якою поновлено пропущені строки для пред`явлення виконавчих документів до виконання, не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи.

За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову у відкритті провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу, що питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи після вирішення судом питання про відкриття провадження та витребування матеріалів справи. Тому в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду належить відмовити.

Керуючись статтями 260, 389, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , яке підписане представником ОСОБА_2 , про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 травня 2023 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року в справі № 522/15493/13-ц за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков