ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/805/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/749/21 Категорія: 305010900 Єщенко О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Новіков О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Непокульчицького В.С. на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.03.2023 (повний текст складено 12.04.2023, суддя в суді першої інстанції Єщенко О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в :

у березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким, після послідуючого уточнення, просив стягнути з відповідача на свою користь 27453,83 грн. матеріальної шкоди, 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати, посилаючись на те, що 16.04.2020 відповідач спричинив ДТП, внаслідок якої позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди, вимоги про відшкодування якої є предметом розгляду в цій справі. У подальшому в суді першої інстанції позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди позивачем підтримано в розмірі 12409,42 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.03.2023 позовні вимоги у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 12 409,42 грн., моральної шкоди 5000,00 грн., витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 2800,42 грн., витрати на правову допомогу адвоката 2330,70 грн. Суд вказав, що винуватець ДТП, відповідальність якого застраховано не було, має відшкодувати потерпілій особі підтверджену висновком авто-товарознавчого дослідження матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу, а також заподіяну моральну шкоду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача адвокат Непокульчицький В.С. подав 26.04.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вказано на те, що обов`язок відшкодувати потерпілій в ДТП особі шкоду у разі відсутності страхового полісу покладається на МТСБУ, яке має належним відповідачем у справі. Наданий позивачем висновок експерта є неналежним доказом розміру матеріальних збитків, адже його підготовлено не уповноваженим суб`єктом. Позивач направив експерту повідомлення про огляд автомобіля до укладення договору про проведення оцінки, що свідчить про відсутність підстав для огляду автомобіля позивача, який покладений в основу визначення розміру матеріальних збитків. Враховуючи механізм спричинення ДТП на невеликій швидкості, пошкодження КПП внаслідок такої пригоди, про які вказав експерт, є малоймовірними. Автомобіль позивача було пошкоджено ще до ДТП, яка спричинена відповідачем. Суд помилково відмовив у призначення судової експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди у позивача. Допитаній в судовому засіданні експерт Музика П.В. належної відповіді на поставлені стороною відповідача питання не надав. Вартість наданої позивачу правової допомоги не підтверджується належним чином виконаним розрахунком із визначенням видів наданих адвокатом послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення 37453,83 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.05.2020, яка набрала законної сили, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зокрема, в тому, що він 16.04.2020 о 15 годині 05 хвилин в м. Умань по вул. Гайдамацькій, 4, керуючи автомобілем Citroen Jumpy, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не врахував дорожню обстановку, не реагував на її зміну та, рухаючись заднім ходом, не звернувся за допомогою до інших осіб, здійснив наїзд на припаркований автомобіль Daewoo Sens д.н.з. НОМЕР_2 . У результаті цієї ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Також встановлено, що водієм та власником транспортного засобу марки Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_2 , був позивач ОСОБА_1 .

Вказані обставини сторонами під сумнів не ставляться.

Відповідно до висновку судового експерта № 12 ВД від 05.06.2020 за результатами проведення авто-товарознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого (з технічної точки зору) власнику автомобіля Daewoo Sens, д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП в цінах станом на момент виконання дослідження складає 12409,42 грн.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу, застрахована не була.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що йому завдано матеріальну та моральну шкоду внаслідок протиправних дій відповідача, який спричинив ДТП.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Крім того, ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Водночас, згідно ст. 1 ЗУ «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховик зобов`язаний після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної витати), є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди ( підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17 зазначено, що «право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17).

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист порушеного права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку».

Указані правові висновки викладено в постанові ВС від 12.05.2022 у справі №623/290/21.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Такі висновки вбачаються з постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі №14-176цс18, а також відображено в постанові ВС від 26.06.2019 у справі №712/7242/16-ц.

Водночас згідно п. «а» ст. 41.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

На підставі викладеного вище нормативно-правового регулювання, враховуючи правові висновки ВС в постанові від 12.05.2022 у справі №623/290/21, які в силу приписів ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язкові для застосування судами, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, з яких вбачається, що винуватець ДТП свою цивільно-правову відповідальність не застрахував, отже в силу вимог ст. 41.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за матеріальну шкоду, заподіяну таким водієм, має нести відповідальність МТСБУ, відтак, покладення на винуватця ДТП обов`язку відшкодувати відповідні матеріальну збитки буде безпідставним, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішив позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди з порушенням вимог матеріального права.

Таким чином у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити з підстав їх пред`явлення до неналежного відповідача.

Водночас апеляційний суд погоджується, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції вирішено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та у відповідності до встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин, що скаржником у поданій апеляційній скарзі під сумнів не ставиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.03.2023 у даній справі слід скасувати в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, прийнявши постанову про відхилення зазначених позовних вимог у зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача.

На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги у справі задоволено на 13,34 %, а позивача в силу приписів п.8 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути 121,13 грн. судового збору, а також з відповідача на користь позивача слід стягнути 373,52 грн. у відшкодування витрат на проведення експертного дослідження та 400,20 грн. у відшкодування правової допомоги, надання якої підтверджується належними доказами відповідним договором про надання правової допомоги та квитанцією про сплату коштів.

При цьому слід відхилити посилання скаржника на те, що позивач не підтвердив отримання від адвоката послуг, пов`язаних з розглядом цієї справи, оскільки вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами квитанцією від 20.07.2020 про сплату 3000 грн. адвокату Колеснику І.В., договором про надання правової допомоги від 20.07.2020, а також фактом участі зазначеного адвоката в судових засіданнях при розгляді справи судом першої інстанції. Можливість визначення фіксованого розміру гонорару адвоката відповідає правовому висновку ВП ВС від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

За апеляційний перегляд справи позивачу з державного бюджету слід компенсувати 2535,31 грн. судового збору. Отже остаточно за розгляд цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій відповідачу, який подав апеляційну скаргу, з державного бюджету слід компенсувати 2414,18 грн. судового збору.

Крім того, з позивача на користь відповідача слід стягнути 2000,00 грн. витрат на правову допомогу, понесену при розгляді справи, виходячи з таких міркувань.

Скаржник у поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що ним понесено при розгляді даної справи витрати на правову допомогу адвоката у сумі 10000,00 грн., які він просить стягнути на свою користь з позивача.

За правовим висновком ВП ВС від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару (як у цій справі) суд має право встановлювати обставини щодо, зокрема, не співмірності суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Так згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, слід зробити висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

У постанові від 19.11.2020 у справі №734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

У постанові від 28.09.2022 у справі №534/14/20 Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

На підставі викладеного вище, враховуючи предмет спору у даній справі про стягнення з відповідача на користь позивача 37453,83 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП з вини відповідача, важливість цієї справи для сторін, а також обсяг наданих відповідачу адвокатом послуг щодо підготовки відзиву, який містить незначні за обсягом заперечення проти заявлених вимог, участь адвоката Непокульчицького В.С. у розгляді справи в двох судових засіданнях, підготовку ним апеляційної скарги на рішення суду, що ґрунтується, в тому числі, на тезах складеного відзиву на позов, достатньою та такою, що відповідає засадам співмірності зі складністю справи компенсацією відповідачу понесених витрат на правову допомогу, на думку апеляційного суду, буде сума коштів у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.03.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, скасувати в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та розподіл судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у даній справі відхилити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок державного бюджету 2414,18 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000,00 грн. судових витрат за правову допомогу при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій.

У решті рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.03.2023 у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 24.05.2023.

Суддя-доповідач

Судді