ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1417/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача Мельника В.В. ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості за Угодою № 322053 в розмірі 170 794,31 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 травня 2010 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4 укладено Угоду № 322053 та Додатки № 1 та 2 до неї, предметом якої є надання Учаснику послуг системи АвтоТак спрямованих на придбання автомобіля. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведення в групах Асигнаційних актів (надання права на отримання автомобіля), а також інших послуг, передбачених Угодою, які гарантують придбання автомобіля кожним Учасником системи АвтоТак. Угоду між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4 було укладено з метою придбання автомобіля марки KIA модель RIO. На Асигнаційному акті (розподілі товару) від 28.07.2010 року ОСОБА_4 було надано право на отримання автомобіля. Відповідач скористався своїм правом, передбаченим ст.7 Додатку № 2 до Угоди та звернувся до позивача з заявою про вибір іншої марки автомобіля, а саме автомобіля марки Chevrolet Aveo.

11 серпня 2020 року ОСОБА_4 отримав автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2010 року виписку, зареєстрував його на своє ім`я, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Відповідно до п.7.2 статті 7 Додатку № 2до Угоди якщо обрана Учасником марки та/або модель кошту є дорожче, ніж модель автомобіля, зазначена в Додатку № 1, Учасник зобов`язаний одноразовим платежем сплатити різницю їх поточної ціни у відповідному місяці до моменту отримання автомобіля. В подальшому такий Учасник повинен сплачувати майбутні повні внески відповідно до поточної ціни автомобіля, вказаного у Додатку № 1, тобто відповідно до поточної ціни KIA RIO .

Відповідач зобов`язувався сплатити стовідсоткову вартість автомобіля (чисті внески) та вартість наданих послуг (щомісячні внески в оплату послуг) шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків (ст.5 Угоди, ст.2 Додатку № 2 до Угоди).

Зазначає, що станом на червень 2020 року (закінчення графіку внесків) поточна ціна автомобіля KIA RIO становить 411 723 грн.

Починаючи з грудня 2017 року ОСОБА_4 порушив виконання умов укладеної угоди та припинив оплату щомісячних повних платежів. Станом на день подання цієї заяви в добровільному порядку сплатити заборгованість ОСОБА_4 відмовляється, платіжні зобов`язання за угодою не виконані, борг не погашено, у зв`язку з чим виникла заборгованість,яка станом на серпень 2020 року становить 170 794,31 грн., з яких чисті внески - 132 170,08 грн., внески в оплату послуг - 38 624,23 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, 05 серпня 2010 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 11552, відповідно до умов якого поручитель зобов`язувався перед ТОВ «АвтоПросто» за повне і своєчасне виконання ОСОБА_4 зобов`язань, що випливали з угоди № 322053 від 25.05.2020 року, додатку № 1 від 25.05.2020 року, додатку № 2 від 25.05.2020 року, додатку № 2 від 28.07.2020 року.

12 серпня 2010 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4 укладено договір застави автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2010 року виписку, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Загальна вартість предмета застави на моменту укладення цього договору складає 104 640 грн.

Заставою забезпечується вимоги заставодержателя щодо своєчасної оплати заставодавцем щомісячних внесків відповідно до ст.5 Угоди, ст.2, 10 та ст.14 Додатку № 2 до Угоди.

Відповідно до п.1.5 Договору застави, забезпечене заставою зобов`язання заставодавця вважається виконаним за умови своєчасної сплати всіх щомісячних Повних внесків (періодичних платежів) в загальному розмірі 152 739 грн. 93 коп. в порядку та строки, передбачені ст.2 Додатку № 2 до Угод.

Враховуючи, що відповідачі свої зобов`язання за угодами не виконали, ТОВ «Просто Авто» звернулося до суду з позовом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2020 року цивільну справу передано судді Лужецькій О.Р.

Ухвалою від 26 листопада 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Через службу діловодства суду від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач, ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, а тому відповідач, ОСОБА_2 , керуючись ч.3 ст.559 ЦК України заявив про припинення поруки, оскільки поручитель не поручався за нового боржника.

Ухвалою від 16 червня 2022 року залучено до участі у справі правонаступників відповідача, ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 16 червня 2022 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/29544/21 за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання правовідносин поруки та договору поруки припиненими.

Ухвалою суду від 22 лютого 2023 року поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позві та просив суд стягнути пропорційно в рівних частках суму боргу з кожного з правонаступників, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 85 397,15 грн. Крім того, підтримав позовні вимоги до ОСОБА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися за адресою місця реєстрації. Клопотань про відкладення не надходило.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2010 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4 укладено Угоду № 322053 та Додатки № 1 та 2 до неї, згідно якої кредитор надає боржникові послуги, спрямовані на придбання автомобіля через організовану кредитором систему «АВТОТАК», а боржник зобов`язаний сплачувати передбачені Угодою та Додатками до неї внески.

Угоду між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4 було укладено з метою придбання автомобіля марки KIA модель RIO.

На Асигнаційному акті (розподілі товару) від 28.07.2010 року ОСОБА_4 було надано право на отримання автомобіля. Відповідач скористався своїм правом, передбаченим ст.7 Додатку № 2 до Угоди та звернувся до позивача з заявою про вибір іншої марки автомобіля, а саме автомобіля марки Chevrolet Aveo.

11 серпня 2020 року ОСОБА_4 отримав автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2010 року виписку, зареєстрував його на своє ім`я, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Відповідно до п.7.2 статті 7 Додатку № 2до Угоди якщо обрана Учасником марки та/або модель кошту є дорожче, ніж модель автомобіля, зазначена в Додатку № 1, Учасник зобов`язаний одноразовим платежем сплатити різницю їх поточної ціни у відповідному місяці до моменту отримання автомобіля. В подальшому такий Учасник повинен сплачувати майбутні повні внески відповідно до поточної ціни автомобіля, вказаного у Додатку № 1, тобто відповідно до поточної ціни KIA RIO .

Відповідач зобов`язувався сплатити стовідсоткову вартість автомобіля (чисті внески) та вартість наданих послуг (щомісячні внески в оплату послуг) шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків (ст.5 Угоди, ст.2 Додатку № 2 до Угоди).

З метою забезпечення виконання зобов`язань, 05 серпня 2010 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 11552, відповідно до умов якого поручитель зобов`язувався перед ТОВ «АвтоПросто» за повне і своєчасне виконання ОСОБА_4 зобов`язань, що випливали з Угоди № 322053 від 25.05.2020 року, Додатку № 1 від 25.05.2020 року, Додатку № 2 від 25.05.2020 року, Додатку № 3 від 28.07.2020 року.

12 серпня 2010 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4 укладено договір застави автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2010 року виписку, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Загальна вартість предмета застави на моменту укладення цього договору складає 104 640 грн.

Заставою забезпечується вимоги заставодержателя щодо своєчасної оплати заставодавцем щомісячних внесків відповідно до ст.5 Угоди, ст.2, 10 та ст.14 Додатку № 2 до Угоди.

Відповідно до п.1.5 Договору застави, забезпечене заставою зобов`язання заставодавця вважається виконаним за умови своєчасної сплати всіх щомісячних Повних внесків (періодичних платежів) в загальному розмірі 152 739 грн. 93 коп. в порядку та строки, передбачені ст.2 Додатку № 2 до Угод.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати вартості отриманого автомобіля та наданих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13.

За статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач зазначає, що починаючи з грудня 2017 року ОСОБА_4 порушив виконання умов укладеної угоди, припинив оплату щомісячних Повних платежів, борг не погасив, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на серпень 2020 року становить 170 794,31 грн., з яких Чисті внески - 132 170,08 грн., Внески в оплату послуг - 38 624,23 грн.

Як вбачається з розрахунку платежів ОСОБА_4 за Угодою № 322053, останній платіж був здійснений 12.12.2017 року, а всього сплачено за Угодою 217 994,40 грн.

Починаючи з грудня 2017 року ОСОБА_4 порушив виконання умов укладеної угоди та припинив оплату щомісячних Повних платежів. Станом на день подання цієї заяви в добровільному порядку сплатити заборгованість ОСОБА_4 відмовляється, платіжні зобов`язання за угодою не виконані, борг не погашено, у зв`язку з чим виникла заборгованість,яка станом на серпень 2020 року становить 170 794,31 грн., з яких Чисті внески - 132 170,08 грн., Внески в оплату послуг - 38 624,23 грн.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

ТОВ «Авто Просто» звернувся до суду із позовними вимогами до відповідачів про стягнення заборгованості в розмірі 170 794,31 грн.

На підтвердження наявної заборгованості надав суду розрахунок платежів (а.с.14), проте, суд не може прийняти його в якості належного доказу наявної заборгованості, оскільки він не є фінансовим документом, який би підтверджував заборгованість ОСОБА_4 перед ТОВ «Просто Авто».

Будь-яких інших фінансових документів, виписок по рахунку, які би підтверджували розмір наявної заборгованості, в тому числі обґрунтований розрахунок заборгованості позивач не надав. З клопотанням про витребування доказів не звертався, а суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Таким чином, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження позиції позивача про заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 170 794,31 грн.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають і змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Натомість, надані позивачем докази не підтверджують обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Окрім того, суд звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.09.2016 (а.с.40).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8 (дружина), що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22 грудня 2017 року (а.с.41).

З відповіді Десятої київської державної нотаріальної контори № 14701191/02-14 від 09.04.2021 на ухвалу суду від 17.03.2021 року вбачається, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не заводилась (а.с.70).

З відповіді Десятої київської державної нотаріальної контори № 438/00-16 від 09.02.2022 вбачається, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 не заводилась (а.с.174).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є доньками ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , що підтверджується записом акту про народження № 134 від 27.01.1998 року, записом акту про народження № 1840 від 13 листопада 1996 року (а.с.145-146).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Із матеріалів справи не вбачається, що відповідачі, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_8 .

Разом з тим, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державної міграційної служби України та довідками про реєстрацію місця проживання особи.

Отже, спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , заяви про відмову від спадщини не подавали, у зв`язку із чим, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вважаються такими, що прийняли спадщину.

За правилом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Судом встановлено, що про відкриття спадщини ТОВ «Авто Просто» стало відомо під час розгляду справи, зокрема із відзиву відповідача ОСОБА_2 , який повідомив про смерть ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не був пропущений строк пред`явлення вимог до спадкоємців.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз статті 1282 ЦК України свідчить про те, що вартість майна, одержаного у спадщину слід розцінювати як грошову оцінку такого майна.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, суду для правильного вирішення справи необхідно встановлювати, зокрема при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини), при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Однак, в порушення норм частини першої статті 1282 ЦК України позивачем не враховано, що вимоги кредитора підлягають задоволенню в межах вартості майна, одержаного у спадщину, але позивачем не надано жодних доказів про обсяг успадкованого майна та його вартість.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Авто Просто» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому приходить до висновку про відмову ТОВ «Авто Просто» у задоволенні позову до ОСОБА_7 , ОСОБА_6 .

Вимоги ТОВ «Авто Просто» до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Поручитель приймає на себе зобов`язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (ст. ст. 553, 554 ЦК України), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки.

Відповідно до ст. 523 ЦК України, порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником, а згідно зі ст. 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Таким чином, на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов`язку щодо виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання правовідносин поруки та договору припиненими, задоволено.

Визнано припиненими правовідносини за договором поруки, що укладений 05.08.2010 року між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 11552.

Виходячи з того, що порука ОСОБА_2 перед ТОВ «Авто Просто» є припиненою, позовні вимоги ТОВ «Авто Просто» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, ненадання позивачем доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст.3, 6, 15, 16, 1048, 1054, 1216, 1218, 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА