Справа № 581/625/22
Провадження № 2/581/22/23
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2023 року с-ще Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі: головуючого-судді Бутенка Д.В., за участю секретаря судового засідання-Бочкун Л.І., в режимі відеоконференцзв`язку за участі представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Липова Долина цивільну справу загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом,

в с т а н о в и в:

Сутність заявленої до суду вимоги

У грудні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Цуркан В.І., звернувся до суду із зазначеним вище позовом в інтересах ОСОБА_1 , який мотивував тим, що у жовтні 2005 року в с. Саї Липоводолинського району Сумської області помер батько позиваки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який до дня смерті проживав в АДРЕСА_1 разом із відповідачем ОСОБА_3 . Дружина померлого (рідна мати сторін) ОСОБА_6 проживала окремо по АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої включені: земельна ділянка площею 2,875 га призначена для ведення товарного виробництва, земельна ділянка площею 0,263 га призначена для ведення товарного виробництва, та право на майновий пай з майнового фонду майна КСП ім. Шевченка, що складає 0,0020 відсотків від загальної вартості майна майнового фонду. За життя ОСОБА_5 заповіту не складав. Зазначав, що позивачка та відповідач досягли домовленості про прийняття спадщини та її розподілу у майбутньому, а саме земельна ділянка після смерті рідного батька перейде до відповідача, а земельна ділянка після смерті рідної матері перейде до позивачки. Крім того, у позивачки не вистачало коштів на звернення до нотаріуса та оформлення спадкових прав після смерті батька ОСОБА_5 , так як витрати оголошувалися значними для її майнового стану. ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Саї Липоводолинського району Сумської області померла мати позиваки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За життя ОСОБА_6 заповіту не складала. Розраховуючи на домовленість між рідними сестрою та братом, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після чого у нотаріуса з`явився і відповідач, який заявив про своє право на спадщину після смерті рідної матері та висловився, що бажає оформити частку на земельну ділянку також після смерті рідної матері, пояснивши, що після батька спадщину оформив повністю (100%) на себе (на все майно після смерті рідного батька), а після смерті матері претендує на 50%, що є порушенням попередньої домовленості. На згадану домовленість відповідач (рідний брат) влаштував скандал, між сторонами виник конфлікт. Крім того зазначив, що позивачка ОСОБА_1 не володіла повною та достовірною інформацією про оформлення спадкових прав після смерті рідного батька та про процес оформлення спадкових прав ОСОБА_3 , вона нотаріусом до оформлення спадкових прав не залучалася і не викликалася, до судових проваджень не залучалася, про судові провадження нічого не знала до моменту отримання більш підтверджуючої інформації та доказів на адвокатський запит. Ні рідна мама при її житті, ні рідна сестра не були повідомлені про звернення ОСОБА_3 до суду та нотаріуса, тому оформлення спадкових прав на відповідача проведені з порушенням норм та вимог чинного законодавства, в тому числі процесуального по отриманню судового рішення, що свідчить про порушення порядку оформлення спадкових прав, воно є незаконним, отже недійсним в силу закону. Також зазначив, що у 2007 році відповідач ОСОБА_3 нічого не повідомляв про його звернення з позовом до суду ні позивачку, ні рідну матір, але достовірно знав про права на спадщину рідної матері як дружини померлого (яка на момент смерті чоловіка у шлюбі досягла пенсійного віку 64 роки) та рідної сестри як дочки померлого, більш того при наявності домовленості із сестрою про розподіл спадкової маси між спадкоємцями. Крім того, як з`ясувалося нотаріусом не вчинялися дії для повідомлення позивачки та дружини померлого при її житті про оформлення спадщини на одного зі спадкоємців при наявності одночасно трьох спадкоємців за законом однієї черги, не здійснювався виклик позивача як спадкоємця за законом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про неналежне виконання закону та умисне приховування відповідачем інформації про спадкоємців після смерті свого батька. Просив суд винести рішення, яким поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, починаючи з 24 вересня 2022 року - дати отримання повної та достовірної інформації і доказів про оформлення спадщини, та визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 грудня 2008 року, зареєстрованих у реєстрах за №1485 та №1484: на земельну ділянку площею 2,875 га (кадастровий номер: :01:002:0012) за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Саївської сільської ради Липоводолинського (Роменського) району Сумської області; на земельну ділянку площею 0,263 га (кадастровий номер: :02:003:0053) за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Саївської сільської ради Липоводолинського (Роменського) району Сумської області; на право на майновий пай з майнового фонду майна КСП ім.Шевченка, що складає 0,0020 відсотків від загальної вартості майна майнового фонду КСП ім.Шевченка у с. Саї Липоводолинського району Сумської області, на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай КСП (майновий сертифікат).

Позиція позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача по даній справі

Позивачка ОСОБА_1 у режимі відеоконференцзв`язку суду пояснила про те, що після смерті її батька вона не мала бажання претендувати на його спадщину, її мати за життя повідомила їй та відповідачу по справі, що належний їй пай в порядку спадкування набуде саме вона (позивачка), а її брату залишиться батьківська хата; вона уважала, що все після смерті батька повинна була у свій час успадкувати її мати ОСОБА_6 , про таку думку матері був достовірно обізнаний її брат. Після смерті матері та подання нею заяви про прийняття спадщини, нотаріус який приймав у неї документи, зателефонував їй та повідомив, що її брат також подав заяву про прийняття спадщини, а тому після таких дій вона вирішила подати даний позов, оскільки вважала, що спадщина після батьків повинна поділятися навпіл між двома спадкоємцями за законом (між братом та сестрою порівну). Уточнила, що відповідач увів її матір та суд в оману (мати повинна була всю спадщину переоформити після смерті батька на себе, однак вона боялася свого сина, вона проживала із ним на день смерті батька у с. Саї разом та прожила ще приблизно 15 років після цього із сином в одному селі, приблизно два з половиною роки до дня смерті вона проживала у неї (у 2019-2020 роках), потім її брат знову переманив мати до себе і вона проживала у нього ще біля 1-2 місяців, у 2021 році вона переїхала проживати до будинку свого кума, який захворів та згодом помер), він подав документи до нотаріуса про відсутність у нього і матері, і сестри, а також за життя матері він виганяв її із житлового будинку і вона померла не у своєму будинку, а в будинку іншої особи; вона особисто заяву про відмову від спадщини після смерті батька не писала і не подавала до нотаріуса, до суду із питанням поновлення строку на подання заяви про прийняття спадщини для її брата її не викликали, документів від суду вона не отримувала, її брат не повідомляв їй ні про його звернення до нотаріуса після смерті батька до 2021 року, ні про оформлення спадщини, мати на день смерті мала статус пенсіонера за віком, знала про смерть її чоловіка, але з ним не проживала на день смерті (хоча вона перебувала із ним у зареєстрованому шлюбі), позивачка на день смерті батька проживала в с. Саї, але в іншому будинку разом із своїм чоловіком. Пізніше, у березні 2006 року, позивачка разом зі своїм чоловіком переїхала проживати в с.Михайлівка Лебединського району Сумської області, де проживає і зараз; поховання матері проведено за її кошти сином (її мати за свого життя назбирала кошти і ці кошти були передані сину для здійснення її поховання).

Представник позивача ОСОБА_2 , підтримавши заявлений позов у повному обсязі, суду пояснив про те, що відповідач знав про те, що після смерті його батька його рідна мати (дружина померлого, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі на день його смерті) має право на обов`язкову частку у спадщині (була пенсіонером за віком на день смерті спадкодавця), відповідач був тодішнім працівником сільської ради, в населеному пункті, де він проживав. Державний нотаріус Чорний В.В. у порушення діючого на той час Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, не закликав всіх спадкоємців до процедури спадкування за законом, включаючи, матір позивачки та саму позивачку, не опублікував у 2007 році відповідне оголошення у місцевій пресі; на день смерті батька із ним проживав відповідач, матір позивачки та сама позивачка (позивачка на день смерті батька інвалідності не мала, була повнолітньою та особою без інвалідності) проживали окремо одна від одної, перша із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса після смерті батька чомусь не зверталася. Уточнював те, що строк звернення до суду із даним позовом слід рахувати від дня смерті матері позивачки та отримання представником позивача матеріалів від нотаріальної контори, оскільки після подання відповідачем заяви про прийняття спадщини після смерті їх матері, у сторін відбулася розмова й сварка про те, чому відповідач не дотримується раніше досягнутої між ними угоди про те, що він спадковує все майно після смерті батька, а позивачка спадковує все майно після смерті матері.

Відповідач ОСОБА_3 , заперечуючи проти позову, пояснив про те, що на день смерті батька він проживав із ним, зі своєю матір`ю, з дружиною та ще двома дітьми разом в одному будинку, і після смерті батька саме мати ОСОБА_7 говорила йому щоб він оформляв всю батьківську спадщину на себе, але в той час у нього не було вільного часу для прийняття спадщини у 6-місячний строк. Після звернення до державного нотаріуса Чорного В.В., останній направив його для звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини через сплив 6-місячного строку для прийняття ним спадщини і він відповідно подав необхідні документи, написавши позов самостійно, також самостійно подав його до суду, про це йоо мати була обізнана, бо наполягала на оформленні спадщини після смерті батька саме на нього; розбіжностей із матір`ю у нього з приводу спадкового майна батька не було, взимку з 2019-2020 років мати перебувала у дочки (декілька місяців), а потім у квітні 2021 року вона перейшла проживати до будинку свого кума, однак, захворівши на короновірусну інфекцію, вона померла. На день смерті батька його мати була пенсіонеркою (вона набула пільговий трудовий стаж в якості доярки). Він не знає, чому він у позові не зазначав про матір та сестру, чому він про це не повідомляв нотаріусу також не пам`ятає, після смерті батька сестра на похованні не була присутня, працівником сільської ради він не був, лише останні 2 роки обраний депутатом місцевої ради.

Представник відповідача ОСОБА_4 , заперечуючи проти задоволення заявленого позову у повному обсязі, суду пояснив про те, що позивачка на день смерті батька із ним не проживала і до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вона не зверталася та відповідно спадщину після смерті зазначеного спадкодавця вона не прийняла та не набула прав на спадкове майно після смерті свого батька в якості його спадкоємця за законом. Жодні усні чи письмові домовленості між сторонами спору про фактичний розподіл спадщини після смерті обох із батьків були відсутні. Позивачка достовірно знала про дату смерті батька, не була присутня на його похованні, протягом 6-ти місяців після його смерті із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася; відповідач відразу після смерті батька із заявою про прийняття спадщини не звертався, певний час більше року чекав вчинення таких дій матір`ю та позивачкою, він фактично прийняв спадщину після смерті батька, бо проживав із ним на час смерті і вступив у володіння спадковим майном, та відповідно не було необхідності звертатися до суду із заявою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, у цій справі рада була відповідачем, а відповідач нічого від суду не приховував.

Процесуальні дії суду у даній справі

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 05 січня 2023 року у даній справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання на 01 лютого 2023 року о 11 год 00 хв з викликом сторін. 01 лютого 2023 року підготовче судове засідання відкладено на 27 лютого 2023 року на 11 год 00 хв у зв`язку з клопотанням представників сторін. 27 лютого 2023 року підготовче судове засідання відкладено на 16 березня 2023 року на 13 год 30 хв у зв`язку з клопотанням представника позивача. 16 березня 2023 року ухвалою судді Липоводолинського районного суду Сумської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 квітня 2023 року на 13 год 20 хв. 04 квітня 2023 року розгляд справи відкладено, 12,26 травня, 01, 21 червня 2023 року проводився судовий розгляд справи. 22 червня 2023 року ухвалено рішення суду по суті спору.

Установлені судом фактичні обставини даної справи

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Саї Липоводолинського району Сумської області, її батьками були зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.10,12-13,14).

28 квітня 1995 року ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9 та після реєстрації шлюбу обрала прізвище чоловіка « ОСОБА_10 », з 28 грудня 2012 року має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_2 (а.с.13, 15).

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 квітня 2007

року ОСОБА_3 визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття

спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Саї Липоводолинського району Сумської області ОСОБА_5 терміном 1 місяць з дня вступу даного рішення в законну

силу; рішення набрало законної сили 03 травня 2007 року (а.с.18-19,89).

Ухвалою Сумського апеляційного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Цуркана В.І. на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 квітня 2007 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Саївської сільської ради про продовження строку для прийняття спадщини (а.с.26-27).

24 вересня 2022 року на авокатський запит ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 отримала копію спадкової справи № 279/2007 (а.с.11,23,24). Відповідно до копії спадкової справи № 279/2007 після померлого ОСОБА_5 Липоводолинською районною державною нотаріальною конторою Сумської області заведена спадкова справа за заявою сина померлого ОСОБА_3 , як спадкоємця за законом першої черги спадкування, ним отримані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 2,878 га та 0,263 га, та свідоцтво про право на спадщину за законом на право на майновий пай в сумі 13859 грн 00 коп в пайовому фонді майна КСП ім. Шевченка (а.с.16-22,28-33,87-93).

Згідно із довідкою Синівської сільської ради від 04 жовтня 2022 року, складеною за даними погосподарського обліку, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ; станом на 23 жовтня 2005 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала за адресою: АДРЕСА_3 ; станом на 23 жовтня 2005 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 підтвердив те, що він з 2012 року працює на посаді завідувача Липоводолинської райдержнотконтори та здійснює повноваження державного нотаріуса в цій установі, а також суду показав про те, що йому відомо про цивільний спір між сторонами у справі, який розглядається у місцевому суді щодо визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, які видані у 2007 році тодішнім державним нотаріусом Чорним Валентином Васильовичем, а також пояснив суду про те, що журнали вхідної та вихідної кореспонденції в Липоводолиньскій держнотконторі за часів роботи зазначеного вище державного нотаріуса та на даний час зберігаються лише три роки, після їх спливу ці журнали знищуються, а тому з`ясувати на даний час які саме документи подавалися ОСОБА_3 для прийняття спадщини після смерті його батька не представляється можливим; із матеріалів спадкової справи № 279/2007, заведеної після смерті спадкодавця ОСОБА_5 вбачається те, що за прийняттям та оформленням спадщини до нотконтори звертався лише ОСОБА_3 , про залучення інших спадкоємців з матеріалів справи не вбачається, документи від інших спадкоємців у матеріалах спадкової справи відсутні, також по матеріалах цієї справи вбачається те, що державний нотаріус не повідомляв шляхом публікації оголошень у пресі (місцевій чи загальнодержавній) ні сестру ОСОБА_3 , ні його матір про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 (якщо б таке оголошення за кошт спадкоємця публікувалося в пресі, то до матеріалів спадкової справи приєднувалася б копія такого оголошення; окремо свідок зауважив про те, що все листування та весь пакет поданих спадкоємцем документів, копії оголошень у пресі, листування нотаріуса із спадкоємцями приєднується до матеріалів спадкової справи та зберігається в ній протягом 10 років, після спливу цього строку, всі документи, окрім заяви спадкоємця про прийняття спадщини, судових рішень та копій свідоцтв про право на спадщину, знищуюються і до Сумського держнотархіву передається лише частина матеріалів спадкової справи на зберігання (у вищезазначеній спадковій справі жодні матеріали про оголошення у пресі, листування зі спадкодавцями тощо відсутнє), також пояснив про те, що як і при державному нотаріусі ОСОБА_12 , так і на даний час державний нотаріус отримує інформацію про всіх спадкоємців після смерті відповідного спадкодавця лише або зі слів того спадкоємця, який подав заяву про прийняття спадщини, або з довідки сільської, селищної рад про склад сім`ї спадкодавця станом на день відкриття спадщини; у разі виявлення спадкоємців, то нотаріус надсилає на їх адресу лист-повідомлення про відкриття спадщини і заведення спадкової справи за заявою відповідного спадкоємця, а повідомлення таких спадкоємців в телефонному режимі чинне нотаріальне законодавство не передбачає.

Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця.

Згідно із ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1,2 ст.63 Закону України «Про нотаріат» (в редакції станом на день смерті спадкодавця ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та станом на день видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину) державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Аналогічні за своїм змістом норми також передбачені у п.188 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 N 20/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за N 283/8882 (в редакції станом на день смерті спадкодавця ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та станом на день видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину).

Згідно з ч.1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Висновки суду по суті заявленої вимоги

Із урахуванням установлених обставин справи та досліджених доказів, суд убачає виникнення між сторонами у даній справі цивільного спору з приводу визнання недійсними з організаційно-процедурних підстав свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих на ім`я відповідача в нотаріальному порядку на дві земельні ділянки та майновий пай; правовідносини, які виникли між сторонами спору врегульовані нормами ЦК та законодавством про нотаріальну діяльність.

Правовий аналіз норми ст.1301 ЦК України формує у суду висновок про те, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано судом недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Як убачається з досліджених матеріалів справи, позивачка із батьком на день його смерті постійно не проживала та її місце проживання не було зареєстроване разом із ним, до нотаріальної контори чи нотаріуса протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини заяв про прийняття спадщини нею особисто не подавалося, тобто в силу норм ст.1269 ЦК України є такою, що не прийняла спадщину після смерті свого батька, а також вона на день відкриття спадщини не була носієм і не набула права на обов`язкову частку у спадщині після смерті її батька ОСОБА_5 , заяв про відмову від зазначеної спадщини не подавала, до звернення до суду із даним позовом не ініціювала в судовому порядку питання про визначення (встановлення) їй додаткового строку на прийняття спадщини з будь-яких поважних причин.

Тому, суд уважає, що право позивачки на спадщину після смерті батька не є порушеним, оскільки у визначеному у чинному на той час порядку та умовах вона не реалізувала визначені законом правомочності щодо її спадкових прав після відкриття спадщини, включаючи її право на подання заяви про прийняття спадщини та протягом тривалого часу не вживала заходів до відновлення процедури прийняття нею спадщини (не ініційовувала питання визначення їй з поважних причин додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її батька).

Таким чином, судом не установлено порушень спадкових прав позивача після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , як заявленої у позові підстави для визнання недійсними оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом.

Також як вбачається з досліджених матеріалів спадкової справи № 279/2007, державний нотаріус Чорний В.В. станом на день подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 та на день видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не був обізнаний про наявність інших спадкоємців у спадкодавця ОСОБА_5 (зазначені достовірні відомості відсутні у матеріалах зазначеної спадкової справи та не зазначалися особисто ОСОБА_3 у заяві про прийняття ним спадщини), а тому згідно з нормами наведеного вище законодавства про нотаріат та змісту пояснень свідка ОСОБА_11 тодішній державний нотаріус не був зобов`язаний публікувати оголошення в пресі про відкриття спадщини після смерті вищезазначеного спадкодавця з відповідним інформуванням інших спадкоємців для прийняття ним спадщини при відсутності у нього зазначених відомостей й відповідно цей організаційно-процедурний аспект не міг призвести до порушення права позивачки та її матері на спадщину. Із огляду на це, довід позивача про порушення нотаріусом норм законодавства про нотаріат щодо неповідомлення через оголошення в пресі про відкриття спадщини, як організаційно-процедурну підставу для визнання недійсними оспорюваних свідоцтв про право на спадщину у даній справі, суд уважає неспроможнім.

Довід позивача про порушення право гр. ОСОБА_6 , як дружини ОСОБА_5 , її права на обов`язкову частку у спадщині видачею відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , суд також уважає не переконливим і таким, що не може слугувати на даний час підставою для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих відповідачу, оскільки позов особисто дружиного померлого спадкодавця ОСОБА_6 у даній справі не заявляла, на день смерті свого чоловіка вона проживала окремо від нього, зазначена особа, як рідна матір сторін, на день заявлення даного позову вже померла та з її смертю припинилася її цивільна право- та дієздатність (включаючи, особистісний зміст належного за життя ОСОБА_6 її права на обов`язкову частку у спадщині після смерті її чоловіка ОСОБА_5 ) й відповідно її право на спадщину станом на день пред`явлення позову також не є порушеним.

Аналогічні за своїм змістом висновки суду узгоджуються із правовими позиціями суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17, від 18 травня 2022 року у справі № 138/1735/20, від 10 листопада 2021 року у справі № 607/24365/19, від 08 грудня 2021 року у справі № 552/3281/20, від 09 листопада 2022 у справі № 204/8885/19.

Посилання позивача у заявленому позові на витяги із постанов суду касаційної інстанції від 06 вересня 2017 року № 31/75/14-ц, від 06 червня 2018 року № 315/765/14-ц, в якості обгрунтування порушення, вчиненого державним нотаріусом щодо неповідомлення позивача та її матір про заведення спадкової справи за заявою ОСОБА_3 , на думку суду, є недоречними, оскільки мотиви, які в них викладені, стосуються позовів про визначення сторонам спорів додаткових строків для прийняття спадщини, як пропущених із певних причин, проте дані справи предметно не стосуються спорів про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними й ці правові позиції не можуть бути ураховані судом при вирішенні саме даного спору.

Також суд уважає, що позивачка звернулася до суду із позовом у межах загального трирічного строку позовної давності, так як вбачається з матеріалів справи вона офіційно і вперше дізналася про документальне оформлення спадщини за законом відповідачем після отримання саме представником позивача на підставі адвокатського запиту матеріалів спадкової справи від Липоводолинської райдержнотконтори наприкінці вересня 2022 року, а з позовом через свого представника вона звернулася 30 грудня 2022 року. На думку суду, помилковим підходом є визначення початку перебігу строку позовної давності із дня смерті спадкодавця при фактичній обізнаності позивача про час та місце смерті спадкодавця, оскільки право на позов із урахуванням його предмета та підстави у ОСОБА_1 , як заінтересованої особи, виникає саме із часу отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину після смерті відповідного спадкодавця або часу коли позивачка довідалася про видачу відповідачу такого документа. Відповідач не довів належними та допустимими доказами обставини про те, що позивачка раніше ніж, наприкінці вересня 2022 року, дізналася про видачу відповідачу свідоцтва про право на спадщину після смерті їх батька, а сторони не дійшли згоди під час судового розгляду даної справи та надання ними пояснень щодо певної дати чи настання певної подій коли позивачка дійсно могла дізнатися й фактично дізналася про видачу відповідачу зазначеного правоустановлюючого документа. Такий висновок суду узгоджується із правовими позиціями, сформульованими у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21), у постановах Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 396/2046/18, від 30 серпня 2020 року у справі № 584/639/19 та від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2703/19.

Також довід позивача та його представника про умисне приховування ним інформації про спадкоємців після смерті свого батька як перед судом, так і при оформленні спадщини в нотаріальному порядку, не знайшов свого доказового підтвердження під час розгляду даної справи по суті.

Із урахуванням наведеного, через невстановлення судом порушень прав позивача на спадщину та невстановлення обставини пропуску позивачем загального трирічного строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом, то відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України суд уважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у поновму обсязі саме з підстави його необгрунтованості.

До цього, на підставі ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не вбачає конвенційних підстав для втручання держави у право на мирне володіння майном відповідачем у виді спадщини після смерті свого батька, оскільки ОСОБА_3 у визначеному законом порядку набув права на спадщину після смерті свого батька, не порушував і не обмежував реалізацію при цьому прав позивача на спадщину після смерті батька, а задоволення необгрунтованого позову ОСОБА_1 у даній справі може розглядатися в якості непропорційного втручання держави у право фізичної особи на мирне володіння її майном.

Розподіл судових витрат по справі

Позивачка при зверненні до суду сплатила 992 грн 40 коп судового збору, що документально підтверджується (а.с.8,40), який з огляду на повну відмову у задоволенні заявленого позову судом, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягає покладенню на позивачку без їх стягнення з відповідачів по справі.

Керуючись ст.5,10,15,263-264,273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складено 23 червня 2023 року.

Суддя Д. В. Бутенко