Ухвала

28 червня 2023 року

м. Київ

справа № 204/5085/22

провадження № 61-9084ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції України на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 18 травня 2022 року працівниками поліції щодо нього неправомірно складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Вказував, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому завдано моральних страждань, оскільки йому весь період довелося намагатися поновлювати свої порушені права, життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, стресами та сильним душевним хвилюванням. Внаслідок протиправних дій відповідачів понесені значні моральні та майнові втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації його звичайних звичок і бажань, які він міг би реалізувати не витрачаючи часу на проходження огляду, підготовку клопотань, заяв та судових позовів, відвідування установ системи правосуддя. Зазначав, що він у робочий час та за власні кошти вимушений був проходити експертизу по огляду на стан сп`яніння, тричі їздити до суду та отримувати правничі консультації.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на свою користь 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Красногварійдського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що дії працівника поліції щодо винесення постанови про накладання адміністративного стягнення, відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

16 червня 2023 року Департамент патрульної поліції України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року розгляд цієї справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки відповідно до положень статей 19, 274 ЦПК України ціна позову у справі (50 000,00 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дніпровський апеляційний суд вирішував цю справу без повідомлення учасників справи, в порядку частини першої статті 368 ЦПК України, оскільки спір є малозначним.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики), оскільки до Департаменту патрульної поліції заявлено ряд позовів з аналогічними підставами та предметами, водночас єдина практика у вказаній категорії справ відсутня.

Верховний Суд не погоджується з такими доводами заявника і вважає їх безпідставними. Правові висновки щодо відповідальності держави за незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.

У визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Наведені заявником обставини, які, на його переконання, потребують формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд визнає такими, що не стосуються фундаментальних питань права, а тому, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору, ціну позову (50 000,00 грн) та устелену судову практику, вважає, що справа № 204/5085/22 є малозначною.

Верховний суд дійшов переконання, що заявник не зазначив у чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції України на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний