КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/544/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лопаткіна Костянтина Олександровича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Оболонського районного суду м. Києва Шролик І.С.,

у цивільній справі №756/13540/21 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн., послуги з централізованого постачання гарячої води 10467,76 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 7716,01 грн., послуги з централізованого постачання гарячої води 5,87 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначаючи, що позивач з 01 травня 2018 року на підставі ліцензії, виданої розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), визначений підприємством з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Києві. На виконання вимог Закону ним було здійснено публікацію пропозиції щодо укладення договору про надання послуг з опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року. Такі договори є договорами приєднання.

Право вимоги на стягнення заборгованості, що виникли до 01 травня 2018 року позивач отримав на підставі договору відступлення права вимоги цесії № 602-18 укладеним з ПАТ «Київенерго» 11 жовтня 2018 року.

Позивач вказує, що квартира за адресою : АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, однак їх вартість не сплачує, а отже має заборгованість перед позивачем за надані послуги. Також, зазначає, що факт відсутності письмового договору не звільняє споживача від оплати отриманих послуг.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року в задоволенні позову Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрати зі сплати судового збору в сумі 748,78 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив суд скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за спожити до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача у цій частині.

При цьому, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги вказуючи, що судом першої інстанції невірно встановлено строк з якого необхідно застосовувати позовну давність, оскільки, пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені статтями, зокрема, 257 ЦК України продовжуються на час дії такого карантину. Отже, зазначає, що строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості продовжено на строк дії карантину. Таким чином, позивачем не пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг спожитих з березня 2017 року по червень 2020 року.

Відзив до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року оскаржується лише в частині відмови у стягненні заборгованості за спожити до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, то відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в іншій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води

ПАТ «Київенерго» визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10 квітня 2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01 липня 2014 року.

Згідно договору № 602-18 про відступлення права вимоги, укладеного між позивачем та ПАТ «Київенерго» 11 жовтня 2018 року, позивач набув право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед первісним кредитором (ПАТ «Київенерго») з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання. У додатку № 1 до цього договору значиться ОСОБА_1 , як споживач за адресою: АДРЕСА_1 , сума боргу визначена: за послуги централізованого опалення - 439,21 грн.; за послуги з постачання гарячої води - 10470,60 грн.

Згідно п. 3.4.2 договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора споживачів, визначених у додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

Відповідно до п. 1.3 договору цесії кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3 % річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії.

Таким чином, позивач прийняв право вимоги до відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.

На підтвердження надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинок за адресою: АДРЕСА_1 , позивач надав акт прийняття теплового вузла обліку, акти готовності вузла комерційного обліку споживача до роботи, корінці нарядів про включення та відключення будинку, відомості спожитої теплової енергії, копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявила відповідач.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 року до 31.07.2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року N 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 року N 500.

Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1.08 до 19.12.2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року N 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 року N 760, від 13.10.2020 року N 956, від 9.12.2020 року N 1236.

В подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19.12.2020 року до 31.08 N1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 року N 104, від 21.04.2021 року N 405, від 16.06.2021 року N 611, від 11.08. 2021 року N 855, від 22.09. 2021 року N 981, від 15.12.2021 року N 1336, від 23.02.2022 року N 229, від 27.05.2022 року N 630.

Оскільки з 02.02.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. ст.ст. 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з липня 2015 року до березня 2017 року. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до 01 травня 2018 року трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви у вересні 2021 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

Отже, трирічний строк позовної давності до щомісячних платежах, строк сплати яких припадає на період після 01 квітня 2017 року - не сплив, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з квітня 2017 року по травень 2018 року на суму 1652,32 грн.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалення у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду позову майнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що позивачем при поданні даного позову до суду судовий збір було сплачено за мінімальною ставкою - 2270 грн., то не зважаючи на зменшення загального розміру позовних вимог, що підлягають задоволенню судом, відшкодуванню позивачу підлягає судовий збір у вказаному розмірі. Оскільки оскаржуваним рішенням суду суму судового збору вже стягнуто з відповідача на користь позивача, то підстав для перерозподілу судових витрат та зміни рішення суду в цій частині колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення вимог КП «Київтеплоенерго» про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн., оскільки позивачем не доведено, що такі витрати були вимушеними, а тому не можуть розглядатися як збитки. До позову додано квитанцію про сплату вказаних коштів у вище вказаному розмірі, однак зазначена квитанція не містить ідентифікуючих даних, що саме по отриманню інформації з приводу квартири відповідачки ці витрати були сплачені.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374-376, 381-383, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, 5, ) заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року на суму 1652 грн. 32 коп.

В іншій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: