КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/1160/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Губського Руслана Вікторовича, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дніпровського районного суду міста Києва Яровенко Н.О.,

у цивільній справі №755/13877/21 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2021 року ОСББ «Стародарницький» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 за результатами розгляду якого просив стягнути заборгованість за внески за отримані житлово-комунальні послуги в сумі 48 677 грн. 31 коп. - основного боргу; 9 514 грн. 62 коп. - інфляційної складової боргу; 3 235 грн. 61 коп. - 3 % річних; 2 270 грн. - судового збору та 2 400 грн. - витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 17 грудня 2015 року співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 створено ОСББ «Стародарницький», який розпочав здійснювати функції з управління та обслуговування будинку 31 жовтня 2016 року. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 розташованої у вказаному будинку, у зв`язку з чим, на нього покладається обов`язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати щомісячні внески на обслуговування будинку. Проте, вказаний обов`язок відповідач належним чином не виконує, у зв`язку з чим, за період з серпня 2017 року по червень 2021 рік у нього утворилась заборгованість у сумі 48 667 грн. 31 коп. У зв`язку із простроченням сплати відповідачем спожитих житлово-комунальних послуг, позивач крім основної заборгованості, вважає за необхідне стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року позовні вимоги ОСББ «Стародарницький», задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Стародарницький» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 61 427 грн. 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Стародарницький» судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Стародарницький» витрати на правову допомогу у розмірі 2 400 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Губський Р.В. подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині стягнення заборгованості за період з листопада 2016 року по липень 2018 року у сумі 24 978 грн. 23 коп. (з яких: 18 148 грн. 70 коп. - основний борг; 1 622 грн. 30 коп. - 3 % річних; 5 207 грн. 23 коп. - інфляційні втрати) та заборгованість з січня 2021 року по червень 2021 рік у сумі 4 258 грн. 41 коп. скасувати. Змінити розмір судових витрат, пропорційно до фактично задоволених позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі № 755/1480/19, яке набрало законної сили 23 грудня 2020 року, рішення державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО Клименка Д.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 жовтня 2016 року скасовано, право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , припинено. Таким чином, з 23 грудня 2020 року скаржник не є власником вищевказаної квартири, а отже у нього відсутній обов`язок щодо її утримання. Крім того, вимоги позивача про сплату заборгованості за період з листопада 2016 року по липень 2018 року заявлені поза межами строку позовної давності, а тому, не підлягають задоволенню. Посилаючись на неналежне повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи, просив суд апеляційної інстанції застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

На час розгляду справи до суду апеляційної інстанції сторонами в справі не було надано заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 серпня 2021 року, державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Клименко Д.Б. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31855573 від 13 жовтня 2016 року, відповідно якого, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2016 року, зареєстроване за ОСОБА_1 , дата державної реєстрації 12 жовтня 2016 року, номер запису про право власності 16888111 (а.с. 09-10).

Утримання та обслуговування будинку АДРЕСА_1 здійснює ОСББ «Стародарницький», що підтверджується статутом затвердженим протоколом № 7 від 20 січня 2018 року (а.с. 29-33)

Згідно розрахунку заборгованості наданих послуг, у ОСОБА_1 наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 , яка станом на 28 липня 2021 року становить 48 677 грн. 31 коп.(а.с. 07-08).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, скаржником було долучено заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі № 755/1480/19 за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клименка Дмитра Борисовича, ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКО-Капітал» про визнання протиправним, скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та скасування запису про реєстрацію права власності - на підтвердження того, що рішення суду в частині стягнення з відповідача плати за житлово -комунальні послуги за період набуття чинності рішення Дніпровського районного суду м. Києва, тобто після 23 грудня 2020 року прийнято з порушенням норм матеріального права, передбаченого ст.ст.1,15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». З посиланням на те, що дане рішення не могло бути долучено відповідачем раніше з урахуванням того, що він не був належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, не брав участі у розгляді справи та був позбавлений можливості подати заяву про застосування позовної давності.

Так, згідно ч.ч.1-3 ст.83 ЦПК Українисторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частинами 1-3 ст.367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 серпня 2021 року відкрито провадження по даній справі у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Копія зазначеної ухвали з додатками направлялася відповідачу листом на поштову адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджується супровідним листом.

Разом з тим, зазначений лист не був отриманий відповідачем та повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, наявні підстави вважати, що відповідачу не було відомо про розгляд даної справи, що перешкоджало останньому подати відповідні докази по справі до суду першої інстанції, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне долучити до матеріалів справи копію заочного рішенням Дніпровського порайонного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі № 755/1480/19 та враховувати його під час перегляду оскаржуваного рішення.

Заочним рішенням Дніпровського порайонного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі № 755/1480/19, яке набрало законної сили 23 грудня 2020 року, скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО Клименка Д.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13 жовтня 2016 року, індексний номер 31855573, та припинити право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване 12 жовтня 2016 року, номер запису про право власності 16888111 (а.с. 62-72).

Відповідно до положень ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ, Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідно до положень №1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст.13 Закону №1875-IV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно приписів ст.1 вказаного Закону, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 1 ч.1, п.1, 5 ч. 3, ст. 20 цього Закону, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону №1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону №2189-VІІІ, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно п. 1 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189-VІІІ, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Згідно зі ст. 385 ЦК України власники квартир для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку, користування квартирами та спільним майном житлового будинку можуть створювати об`єднання власників квартир (житла). Таке об`єднання може бути створено також власниками житлових будинків. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

За положеннями ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно з частинами першою, четвертою ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно ст.12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

За положеннями ст.11 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання після набуття статусу юридичної особи має право: прийняти на власний баланс весь житловий комплекс; за договором з попереднім власником залишити його балансоутримувачем усього житлового комплексу або його частини; укласти договір з будь-якою юридичною особою, статут якої передбачає можливість здійснення такої діяльності, про передачу їй на баланс усього житлового комплексу або його частини.

Рішення про прийняття на баланс основних фондів приймається відповідно до цього Закону, інших нормативно-правових актів та статуту об`єднання.

Балансоутримувач забезпечує управління житловим комплексом.

Відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору, форму якого затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (ст.13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Відповідно до ст.22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власники квартир, приміщень зобов`язані укласти договір про обслуговування та оплату комунальних послуг з управителем незалежно від членства в об`єднанні. Відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

З аналізу наведених вимог закону вбачається, що обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на їх споживача, який є власником майна за яким надаються послуги, або особою, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги за такою адресою.

Згідно пункту 2.1. Статуту ОСББ «Стародарницький», метою створення Об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників та дотримання ними своїх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна Об`єднання, своєчасного надходження коштів від співвласників багатоквартирного будинку для сплати всіх платежів, передбачених законодавством, цим Статутом та правочинами, що укладені Об`єднанням. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.

Пунктом 2.2. Статуту визначено, що завданням Об`єднання є забезпечення: належного утримання будинку та прибудинкової території; реалізація прав власників приміщень та квартир будинку на володіння, користування та розпорядження спільним майном; сприяння співвласникам Об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; виконання власниками приміщень та квартир будинку своїх зобов`язань та обов`язків, пов`язаних з діяльністю Об`єднання; здійснення господарської діяльності для забезпечення власних потреб.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

При цьому оплата житлово-комунальних послуг проводиться щомісячними платежами, тому інфляційні втрати та три проценти річних повинні обраховуватися, виходячи із суми заборгованості за кожний місяць окремо за заявлений період.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 жовтня 2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Проте, заочним рішенням Дніпровського порайонного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі № 755/1480/19, скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинено право власності ОСОБА_1 на вищевказану квартиру.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 23 грудня 2020 року, із вказаної дати, відповідач не є власником квартири АДРЕСА_1 .

Доказів на підтвердження того, що після 23 листопада 2020 року відповідач проживав у вищезазначеній квартирі, користувався нею, отримував житлово-комунальні послуги, матеріали справи не містять, а відтак, після набрання заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі № 755/1480/19 законної сили, відповідача не можна вважати споживачем комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, відсутні законні підстави для покладення на нього обов`язку щодо сплати комунальних послуг за період з січня 2021 року по червень 2021 рік та відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з січня 2021 року по червень 2021 рік, а також нараховані на вказану суму інфляцію та 3 % річних, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, про відмову у задоволенні вимог у зазначеній частині.

Отже доводи скаржника в частині безпідставного стягнення з нього заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з січня 2021 року по червень 2021 рік, знайшли своє підтвердження.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2016 року по грудень 2020 року, 3 % річних та інфляційних втрат, то, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач не заперечує те, що у зазначений період він був власником квартири АДРЕСА_1 та користувався житлово-комунальними послугами, за вказаною адресою, проте кошти за надані послуги не сплачував.

Також, відповідач не заперечує проти розрахунку заборгованості наданого позивачем.

Отже, враховуючи, що відповідач користувався житлово-комунальними послугами за період з листопада 2016 року по грудень 2020 рік, проте кошти за отримані послуги не сплачував, наявні підстави для стягнення з останнього заборгованості за житлово-комунальні послуги за вказаний період, а також 3 % річних та інфляційні втрати.

Разом з тим, відповідач, посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц, вказуючи на те, що заяву про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції не подавав, оскільки не брав участі у розгляді справи у суді першої інстанції, просив суд апеляційної інстанції застосувати строк позовної давності до вищевказаних вимог за період з листопада 2016 року по липень 2018 року.

Відтак, колегія суддів вважає щодо посилання скаржника на звернення позивача до суду із пропуском строку позовної давності, зазначити про наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2016 року по грудень 2020 рік, а відповідачем по справі зроблено заяву про застосування строку позовної давності, то апеляційний суд має встановити чи було належним чином повідомлено відповідача про розгляд даної справи судом першої інстанції.

Із зазначеного вище вбачається, що судом апеляційної інстанції встановлено що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим, не міг скористатись своїм правом на подання заяви про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції, а відтак, колегія суддів вважає за необхідне вирішити заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3- 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки обов`язок щодо сплати за комунальні послуги виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається та не заперечується відповідачем, що з січня 2016 року по червень 2021 рік він не сплачував кошти за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом позивач звернувся до суду 17 серпня 2021 року, проте, оскільки пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, тому наслідки спливу позовної давності слід застосувати лише до платежів, трирічний строк щодо прострочення яких вже сплив до 02 квітня 2020 року.

Враховуючи викладене, трирічний строк позовної давності сплив щодо щомісячних платежів, строк сплати яких настав у період з листопада 2016 року по 01 квітня 2017 року, а тому, враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, у задоволенні позовних вимог ОСББ «Стародарницький» про стягнення заборгованості за вказаний період слід відмовити.

Відповідно трирічний строк позовної давності до щомісячних платежів, строк сплати яких припадає на період з 02 квітня 2017 року - не сплив, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з квітня 2017 року по грудень 2020 року, що згідно розрахунку наданого позивачем, правильність якого відповідачем не заперечується, становить 34 397 грн. 79 коп., а також 3 % річних у сумі 2 416 грн. 75 коп. та інфляційні втрати у сумі 6 709 грн. 14 коп.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу останнім надано до суду договір про надання правової допомоги № 14 від 02 липня 2021 року укладений між ОСББ «Стародарницький» та АБ «Калашнюк і Партнери», відповідно до умов якого, виконавець забезпечує ознайомлення із статутними документами ОСББ, ознайомлення з рішеннями загальних зборів, проведення розрахунку заборгованості та підготовка позовної заяви з додатками та документів для звернення до суду в порядку позовного провадження за період боргу, щодо боржника ОСОБА_1 , власника квартири АДРЕСА_1 та подачу до суду позовної заяви в порядку спрощеного провадження не пізніше 17 серпня 2021 року через засоби поштового зв`язку, безпосердньо через канцелярію Дніпровського районного суду міста Києва або через електронний суд, орієнтовний обсяг витраченого часу - 4 години.

Рахунок-фактура № РФ-00066 від 02 липня 2021 року до договору про надання правової допомоги № 14 від 02 липня 2021 року, наданий позивачем, містить перелік виконаних робіт щодо позовної заяви про стягнення боргу з ОСОБА_1 на суму 2 400 грн.

Згідно платіжного доручення № 146 від 07 серпня 2021 року, ОСББ «Стародарницький» сплатило на користь АБ «Калашнюк і Партнери» кошти у сумі 2 400 грн. згідно рахунку-фактури СФ-00066 від 02 липня 2021 року.

Із апеляційної скарги вбачається, що скаржник фактично не заперечує проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу, проте просить змінити розмір витрат визначений до стягнення судом першої інстанції, пропорційно до фактично задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, виходячи з того, що заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача становить 43 523 грн. 68 коп. (34 397 грн. 79 коп. - заборгованість за житлово-комунальні послуги; 2 416 грн. 75 коп. - 3 % річних; 6 709 грн. 14 коп. - інфляційні втрати), наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 1 700 грн. 48 коп.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1 608 грн. 37 коп.

Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 992 грн. 44 коп.

Колегія суддів вважає за необхідне провести взаємозалік понесених сторонами витрат на судовий збір та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 615 грн. 93 коп. (1 608 грн. 37 коп. - 992 грн. 44 коп.).

Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Губського Руслана Вікторовича задовольнити частково.

РішенняДніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення, за яким:

Позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький» (02090 м. Київ вул. Харківське шосе,17А, ) заборгованість за житлово-комунальні послуги: 34 397 грн. 79 коп. - заборгованість за житлово-комунальні послуги з квітня 2017 року по грудень 2020 року; 2 416 грн. 75 коп. - 3 % річних; 6 709 грн. 14 коп. - інфляційні втрати, а всього у розмірі 43 523 грн. 68 коп. та судовий збір у сумі 615 грн. 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький» (02090 м. Київ вул. Харківське шосе,17А, )витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1700 грн.48 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: