Ухвала

22 травня 2023 року

м. Київ

справа № 352/2484/19

провадження № 61-6700ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на підставі договору дарування

від 31 серпня 2018 року належить будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 09 березня 2019 року близько 15 год. 30 хв. на території свого господарства по АДРЕСА_1 запалив сміття, внаслідок чого відбулося загоряння його літньої кухні, внаслідок чого вогонь поширився на приміщення літньої кухні та господарські приміщення, які належать позивачу. Згідно листа Тисменицького відділу поліції

№ 2014/108/47/04-19 від 26 березня 2019 року факт пожежі зареєстрований в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Тисменицького ВП ГУНП під №1038 від 09 березня 2019 року. Комісією у складі головного інспектора Тисменицького РВ Управління ДСНС в області Дзьомбака М. М., в тому числі потерпілої ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 10 березня 2019 року проведено огляд місця події та за його результатами складено Акт про пожежу, яка мала місце 09 березня 2019 року о 15.30 год. в АДРЕСА_1 . В акті зазначено, що пожежею знищено літню кухню, два гаражі, стайню для худоби, дерев`яний піднавіс, 2 метри кубічних дошки, речі домашнього вжитку, побутова техніка. Також по цьому факту старшим ДОП Тисменицького ВП ГУНП Петлюком В. І. 11 березня 2019 року складено протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП про порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Вважає, що знищення належного їй майна сталося внаслідок незабезпечення відповідачем пожежної безпеки власної території. Судовим експертом

Самулевичем В. М. за запитом №19/2 від 20 березня 2019 року адвоката

Лютана З. Й. було проведено будівельно-технічне дослідження та складено висновок експерта № 44/з від 19 липня 2019 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту конструктивних елементів що знаходяться по

АДРЕСА_1 , внаслідок пошкоджень спричинених пожежею, яка мала місце 09 березня 2019 року та наслідків проведення гасіння вказаної пожежі, становить 442 494,00 грн. Також за заявою її племінниці ОСОБА_4 18 квітня 2019 року судовим експертом було проведено огляд пошкодженого майна, проведено експертне дослідження щодо визначення розміру матеріальної шкоди.

Згідно висновку експертного дослідження від 19 липня 2019 року

№ ЕД-19/109/28-1ТВ/19 розмір матеріальної шкоди завданої власнику пошкодженого майна внаслідок пожежі, яке мало місце 09 березня 2019 року по АДРЕСА_1 , може становити 39 434,00 грн. Крім того, діями відповідача по спалюванню сміття на своєму подвір`ї, які спричинили пожежу та його бездіяльністю щодо відшкодування завданої шкоди, позивачці спричинена й моральна шкода, яка проявилася у постійних переживаннях за належне їй на праві власності майно, порушилися її нормальні життєві зв`язки, оскільки вона змушена витрачати свій час і зусилля для визначення вартості спричинених збитків, змушена тривалий час користуватися практично зруйнованою, залитою водою літньою кухнею, гаражами, дихати вологістю, прибирати сліди пожежі та залиття, щоб зменшити негативні наслідки пожежі та залиття. Відповідач у добровільному порядку не вжив ніяких заходів для вирішення питання про відшкодування завданої шкоди. Внаслідок пожежі у неї та членів її сім`ї порушився звичайний устрій життя, спричинено дискомфорт, що вимагає додаткових зусиль для організації життя.

Просила стягнути з відповідача на її користь 481 928,00 грн спричиненої матеріальної шкоди, 20 000,00 грн моральної шкоди, 9 456,40 грн витрат за проведення експертних досліджень, 8 650,00 грн витрат на правову допомогу та судовий збір у розмірі 5 587,68 грн.

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області 20 травня 2021 року ухвалив рішення, яким відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2 у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 29 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2021 року скасував та ухвалив нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 341 159,97 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000, 00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 624,64 грн витрат пов`язаних із залученням експерта та проведенням товарознавчої експертизи; 3 516,00 грн за проведення судової будівельно-технічної експертизи; 8 650,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції; 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Компенсував ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 3 603,70 грн та 5 405,55 грн за подання апеляційної скарги за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

04 травня 2023 року адвокат Білан А. М. в інтересах ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 березня 2023 року, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанцій і залишити в силі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 травня

2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у даній справі є вимоги про відшкодування завданої внаслідок пожежі матеріальної та моральної шкоди.

Ціна позову у загальному розмірі становить 501 928,00 грн.

Тобто, вимоги майнового характеру за позовом станом на 01 січня 2023 року не перевищують двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000,00 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 29 березня 2023 року, постанова апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги щодо того, що вказана цивільна справа має для відповідача виняткове значення, оскільки відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, інших доходів окрім пенсії не має, потребує постійного медичного обстеження, лікування, придбання лікарських засобів - не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, так як незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення заявник вважає незаконним. Незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для заявника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача / відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Також не є обґрунтованим посилання на заявника на те, що справа не є малозначною і ціна позову в розмірі 501 928,00 грн станом на момент пожежі

09 березня 2019 року перевищувала у 250 разів розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в 2019 році (501 928,00/1 921,00=261,28), оскільки, як вже зазначено вище, ціна позову і розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Доводи щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими та не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі, оскільки зазначені доводи зводяться до заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, й в цілому до заперечення результату розгляду справи апеляційним судом, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Білан А. М., немає.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

На підставі викладеного, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 29 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров