1Справа № 335/997/23 2/335/930/2023
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Романько О.О., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С.., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2023 Концерн «Міські теплові мережі», в особі представника Фарзаєвої К.А., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 та отримують послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У період з 01.10.2016 по 31.10.2021 позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 21 747,98 гривень, яку відповідачами сплачено у повному обсязі не було, та за вказаний період утворилася заборгованість на суму 67 758,09 грн..

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 67 758,09 гривень та судовий збір у розмірі 2 684, 00 гривень.

Ухвалою суду від 08.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

16.02.2023, 12.04.2023 відповідачем ОСОБА_4 було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказала, що вона просить застосувати строк позовної давності та просить долучити копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 13 червня 2019 року виданий Олександрійським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції відповідно до якого відповідач ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.24-25).

16.02.2023, 20.04.2023 відповідачем ОСОБА_3 було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що він просить застосувати строк позовної давності (а.с.26).

21.02.2023, 20.04.2023 відповідачем ОСОБА_2 було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що він просить застосувати строк позовної давності (а.с.28).

10.04.2023 від представника позивача були надані письмові заперечення на відзив відповідача ОСОБА_4 , в яких вважали, що підстав для застосування наслідків позовної давності немає. Зазначили, що відповідачами здійснювались наступні платежі: грудень 2017 року- 66,89 грн; лютий 2018 року-66,87 грн.; квітень 2018 року-66,87 грн.; травень 2018 року-65,69 грн.; червень 2018 року-66,28 грн.; липень 2018 року-66,28 грн.; листопад 2018 року-66,28 грн.; січень 2019 року-68,90 грн.; лютий 2019 року-161,48 грн.; квітень 2019 року-519,50 грн.; жовтень2020 року-80,74 грн.; січень 2021 року-80,74 грн.; лютий 2021 року- 161, 48 грн.; березень 2021 року-80,74 грн..

Таким чином при здійсненні вищезазначених платежів відповідачі переривали строки позовної давності.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи (у позовній заяві) та в окремій заяві просили про розгляд справи за відсутності представника позивача.

20.04.2023 року відповідач ОСОБА_4 через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з що підтверджується інформацією наданою Управлінням державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію (стаття 151 Житлового кодексу України).

Таким чином, обов`язковою до сплати незалежно від проживання є послуга з постачання тепла (опалення).

Також, враховуючи, що відповідачі проведенням реєстрації свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , самі в силу ст. 29 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначили його як постійне місце проживання, то саме за цією адресою у відповідачів виникають права та обов`язки, зокрема щодо сплати сформованих рахунків за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до довідки - розрахунку Концерну «МТМ» щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, заборгованість відповідачів за період з 01 жовтня 2016 по 28 лютого 2021, складає 21 747,98 гривень, та за період 01 березня 2018 по 31 жовтня 2021 року в сумі 46 010,11 гривень, разом сума заборгованості складає 67 758,09 гривень.

Вказаний розрахунок заборгованості є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджуються з умовами чинного законодавства. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення.

Відповідачами даний розрахунок заборгованості не спростовано, свого розрахунку останні не наводили.

Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України (яка була чинною на час виникнення правовідносин).

Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі УРСР (ст. ст. 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону.

Згідно з положеннями ст. ст. 64, 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати комунальні послуги, а повнолітні члени сім`ї наймача несуть солідарну з ним майнову відповідальність за зобов`язаннями зі сплати цих послуг.

Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено порядок оплати житлово-комунальних послуг.

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливість стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Згідно Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води.

Система теплопостачання квартири відповідачів є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачам надавались постійно і в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказів на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру станом на час розгляду справи відповідачами не надано. Заперечень з боку споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу концерну не надходило.

В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Разом із тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з жовтня 2016 року здійснювали частково оплату за надані послуги: грудень 2017 року- 66,89 грн; лютий 2018 року-66,87 грн.; квітень 2018 року-66,87 грн.; травень 2018 року-65,69 грн.; червень 2018 року-66,28 грн.; липень 2018 року-66,28 грн.; листопад 2018 року-66,28 грн.; січень 2019 року-68,90 грн.; лютий 2019 року-161,48 грн.; квітень 2019 року-519,50 грн.; жовтень 2020 року-80,74 грн.; січень 2021 року-80,74 грн.; лютий 2021 року- 161,48 грн.; березень 2021 року-80,74 грн., за інший час на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяця.

Як вбачається, то зазначені платежі з боку відповідачів мають місце з грудня 2017 року.

В свою чергу, представник позивача в своїх запереченнях посилається і на норми законодавства, якими продовжені строки позовної давності з березня 2017 року, а також зазначає про переривання строків позовної давності через часткову сплату комунальних послуг відповідачами.

Часткова оплата комунальних послуг не є підставою для переривання строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного Кодексу України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

При цьому визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди.

В цьому випадку суду потрібно встановлювати намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість або це помилка робітника банку, який не вказав місяць, або особа не знала, що оплачує попередній період, із чим не згодна. Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для переривання строку позовної давності. У випадку помилки чи незнання ця ж дія є підставою для застосування ч.1 ст.267 Цивільного Кодексу України. Підстави для переривання строку позовної давності в цьому випадку відсутні.

В цій справі доказів, які свідчили б про визнання боргу за вказаний період, матеріали справи не містять. На запит суду позивачем не було надано інформації щодо призначення платежів, на які представник посилалася у своїх письмових запереченнях. Відповідачі також суду не надали будь-які квитанції про оплату послуг позивача, які б підтверджували визнання ними такого боргу та де б було зазначено місяць, за який проводиться оплата. Також суду не надано квитанцій чи інших документів, які б містили посилання на те, що відповідачі, вносячи місячні платежі, компенсують і борг.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд України у своєму рішенні від 22 березня 2017 року у справі №761/12553/15-ц.

Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 22.03.2017р. у справі № 6-43 цс 17.

Окрім того, потрібно мати на увазі, що вчинення боржником будь-яких дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку за межами строку позовної давності не може тягти за собою його переривання, оскільки цей строк сплив, у зв`язку із чим не міг перериватися. Отже, якщо суд установить намір особи оплатити комунальні послуги за попередній період, йому потрібно встановити, за який саме. Якщо це буде період, за яким строк позовної давності ще не закінчився, то він може бути перерваний.

До суду із даним позовом позивач звернувся 02 лютого 2023 (відповідно до відбитку штемпелю суду), тобто зі спливом позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року включно.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У даному випадку відповідачами заявлено про застосування позовної давності, що підтверджується їхніми заявами.

Представник позивача в своїх письмових запереченнях зазначав про те, що згідно п.5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 (набрав чинності 02.04.2020) - Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом у період з 12.03.2020 до 22.05.2020, встановлено карантин на всій території України. Постановами КМУ від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 09.12.2020 року № 1236 (із змінами та доповненнями) встановлений постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 карантин подовжено на всій території України з 22.05.2020 до 31.12.2022. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №1423 термін дії карантину подовжено до 30.04.2023. Відповідно до постанови КМУ від 25.04.2023 № 383 строк дії карантину продовжено до 30.06.2023.

Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ, тобто з 02.04.2020 діє положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину.

З урахуванням викладеного та наданих позивачем розрахунками заборгованості за послуги за період з жовтня 2016 року по жовтень 2021 року (включно), задоволенню підлягають позовні вимоги за період з березня 2017 по жовтень 2021 року включно, на суму 59 168,75 гривень, враховуючи часткову сплату суми заборгованості в розмірі 1618,74 грн., сума, яка підлягає стягненню складає 57 550,01 грн.

Періодичні сплати комунальних платежів відповідачі здійснювали в межах строку позовної давності. Відповідно до сум, які визначені в розрахунку заборгованості вбачається, що з боку відповідачів сплачувалися поточні рахунки за постачання гарячої води, зокрема за грудень 2017 року за таку послугу було нараховано 66,89 грн. та сплачено 66,89 грн, так само в лютому 2018 року нараховано 66,87 грн. та сплачено 66,87 грн.. Відповідні платежі також мали місце за період з березня 2018 року по березень 2021 року. Щодо послуг з опалення, то не вбачається того, що відповідачі сплачували кошти за надання таких послуг з боку позивача.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачі свої зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання виконували неналежним чином, внаслідок чого у них виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 57 550,01 гривень.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2279,52 грн., на підставі ст. 540 ЦК України, у рівних частках.

Керуючись ст.ст.2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, Філія АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО банку 322313, поточний рахунок НОМЕР_4 , отримувач Концерн «Міські теплові мережі», ) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячої води за період з березня 2017 року по жовтень 2021 року (включно), у розмірі 57 550 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн., 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Концерну Міські теплові мережі» (р/р НОМЕР_5 , МФО 320478, Банк: ПАТ АБ «Укргазбанк», отримувач: Концерн «Міські теплові мережі», ) судовий збір у розмірі 759 гривень 84 копійок з кожного окремо.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено 23 червня 2023 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.О. Романько