Справа № 466/5111/23
Провадження № 2/466/1572/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Шукост О.М.

за участю: представника позивача Улинець О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим примішенням,

установив:

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 11.12.2007 року ОСОБА_2 було надано право на вселення на житлову площу в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Даний гуртожиток перебуває в числі основних засобів у КЕВ м.Львова. Проте, відповідач в гуртожитку не проживає, про що складено відповідні акти. У зв`язку із незаконним утриманням ОСОБА_2 житлової площі у гуртожитку, змушені звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача Улинець О.М. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, покликаючись на аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не подав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.280-282 ЦПК України, на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення у зв`язку із наступним.

Судом встановлено, що відповідно до Спеціального ордеру для вселення на житлову площу в гуртожитку №9 від 11.12.2007 року, виданого Квартирно-експлуатаційним відділом м.Львова ОСОБА_2 було надано право на вселення на жилу площу (кімнату №73) в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 27.10.2016 року №714 Будівлям №22, №68, №77 по АДРЕСА_3 надано статус гуртожитку для проживання сімей.

Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №829 від 21.12.2018 року будівлі гуртожитку АДРЕСА_4 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Комісією Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова 24.12.2019 року складено Акт про впорядкування нумерації кімнат в гуртожитку по АДРЕСА_2 (Будівля АДРЕСА_5 ), відповідно до якого кімнаті №73 присвоєно порядковий №7.

Відповідно до інвентарної картки №464 обліку основних засобів гуртожиток по АДРЕСА_2 перебуває в числі основних засобів КЕВ м.Львова.

ОСОБА_2 проживає і прописаний в АДРЕСА_6 в будинку, що належить Міністерству оборони України, що стверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №14.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб у судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР).

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.

Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, вправі пред`явити позов про визнання наймача або члена його сім`ї таким , що втратив право користування жилим приміщенням.

Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова покликається на те, що ОСОБА_2 хоч і зареєстрований у гуртожитку, в ньому не проживає. В обґрунтування чого надано суду Акти повторної перевірки фактичного проживання мешканців в гуртожитку АДРЕСА_2 від 20.01.2023 року, від 14.02.2023 року, від 20.03.2023 року, затверджені начальником квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що надані позивачем Акти не можуть безперечно свідчити про непроживання ОСОБА_2 в спірному жилому приміщенні, оскільки такі не є допустимим, достовірним і достатнім письмовим доказом, які би підтверджували відображені в ньому обставини. В акті відсутні відомості про дослідження спірного житла на предмет проживання в ньому відповідача. Також акт не міститься даних, на підставі яких особи, які підписали його дійшли висновку про відсутність відповідача у спірному житловому приміщенні, а тільки містять твердження про його відсутність певний період часу. Суд вважає, що шляхом складання акту можливо підтвердити наявність певних обставини на момент його складання, а не обставини за певний період. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є полковником ЗСУ та позивачем не надано суду доказів того, чи він під час воєнного стану не перебуває в лавах ЗСУ.

Інших доказів, які би підтверджували позовні вимоги всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України суду не надані.

При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності її у приміщенні понад 6 місяців та поважність причин такої відсутності. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19.05.2021 р. у справі № 759/19579/17.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що суду не надано належних та допустимих доказів відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні, а також не надано відомостей про причини можливої відсутності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим примішенням слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 84, 89, 273, 274, 280-284, 289, 314 ЦПК України, ст.ст. 319, 383 ЦК України, -

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим примішенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 24.07.2023 року.

Позивач: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова, місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Батуринська, 2.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Суддя О. І. Баєва