Номер провадження: 22-ц/813/4945/23
Справа № 523/828/23
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання - Сінько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Голови Одеської обласної ради Діденка Григорія Віталійовича

на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2023 року про забезпечення позову

у справі про визнання незаконним та скасування розпорядження

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1

відповідач - Одеська обласна рада

відповідач - голова Одеської обласної ради Діденко Григорій Віталійович

третя особа - ОСОБА_2 заступник генерального директора Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи»

встановив:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. №2/2023-ОР від 03 січня 2023 року «Про проведення службового розслідування», посилаючись на те що розпорядженням начальника Одеської обласної військової адміністрації Марченка М.М., № 55/К-2022 від 30 травня 2022 року її призначено на посаду генерального директора КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (до призначення переможця конкурсу на цю посаду, але не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану), і з цього часу вона приступила до виконання своїх обов`язків на посаді генерального директора - начальника, лікаря судово-медичного експерта, водночас розпорядженням голови Одеської обласної ради Діденко Г.В., № 02/2023-ОР від 03 січня 2023 року призначено проведення службового розслідування відносно неї, як генерального директора, і відповідно до п. 4 та п. 5 цього розпорядження вона відсторонена від здійснення своїх повноважень на цієї посаді, а виконання обов`язків генерального директора покладено на заступника генерального директора ОСОБА_2 з 04 січня 2023 року і на час проведення службового розслідування.

Вказане вище розпорядження від 03 січня 2023 року позивачка вважає незаконним, яке прийнято за відсутності підстав для застосування Порядку службового розслідування стосовно осіб, уповноважень на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і Порядок № 950 не міг бути покладений в основу цього розпорядження, оскільки розповсюджується на осіб, уповноважень на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до яких позивачка, як генеральний директор не віднесена.

У поданій до суду заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила заборонити членам комісії з проведення службового розслідування, створеної відповідно до розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. № 02/2023-ОР від 03 січня 2023 «Про проведення службового розслідування», підписувати акт за результатами відповідного службового розслідування та подавати такий акт на розгляд голови Одеської обласної ради - до моменту набрання законної сили рішенням суду по даній справі № 523/828/23; зупинити дію пункту 4 та пункту 5 Розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. № 02/2023-ОР від 03.01.2023 «Про проведення службового розслідування» на час вирішення судом справи посилаючись, зокрема, на те, що відповідно до п. 8 Порядку № 950, за результатами службового розслідування члени комісії складають акт, згідно з п. 9 Порядку № 950 акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівника органу в одному примірнику, відповідно до п. 10 Порядку № 950, саме на підставі підписаного та поданого акту, за результатами його розгляду, керівник органу приймає у десятиденний строк з дати його надходження відповідне рішення, з яким ознайомлюється особа, стосовно якої проводилося службове розслідування, отже, правові наслідки породжують не хід, а саме результати службового розслідування, які зі складанням та поданням акту керівнику, а також прийняттям останнім рішення, стають невідворотними та неминучими, тим більше без правової визначеності в частині питання оцінки законності оскаржуваного нею Розпорядження. Також зазначає, що у період часу з моменту її відсторонення та до моменту поновлення її прав, виконуючий обов`язки генерального директора Установи може вчинити дії та (або) прийняти рішення, що матимуть невідворотні наслідки як для належного функціонування Установи, так і для прав чи інтересів необмеженої кількості осіб і правових процедур (процесів). До таких негативних дій чи (та) наслідків, які вже наявні, відносяться обставини зупинення процесу виготовлення, підписання та направлення висновків експертиз, виконуваних експертами Установи за постановами органів досудового розслідування, про що ОСОБА_1 зазначає свідчить колективний лист від 10 січня 2023 року сімох керівників експертних структурних підрозділів Установи, у змісті якого наголошується, про те, що ОСОБА_2 , не маючи відповідних знань та кваліфікації, не вміючи здійснювати управління Установою, безпідставно відсторонив заступника генерального директора з експертної роботи пані ОСОБА_3 своїм наказом, внаслідок чого вже допустив зазначені негативні наслідки, що мають практичні дії. Водночас ОСОБА_1 зазначає про те, що внаслідок винесеного наказу в. о. генерального директора Установи Пастернака І.О. повністю зупинена робота Установи, але головним чином це також впливає на протікання кримінальних проваджень, в яких на постанови органів досудового розслідування не отримуються висновки експертиз, що вказує на очевидні негативні наслідки впливу некваліфікованого управління Установою останнім, які за час розгляду вирішення судом спору, що виник між сторонами можуть бути значно більшими. Також негативні наслідки та дисбаланс у роботі Установи стали предметом оцінки засобів масової інформації, зокрема, різних телеграм-каналів та видання «Думська» (https://dumskaya.net/news/reyderskiy-zahvat-sme-sotrudniki-odesskogo-byuro-172170/ua/ - новина від 16.01.2023 о 10:10). Вказані обставини істотно шкодять функціонуванню Установи та викликані саме обставинами винесення Розпорядження з урахуванням п. 4 і п. 5 в його змісті. Тому позивачка вказує, що невжиття судом вказаних заходів призведе до не ефективного судового захисту її прав та негативно вплине на роботу Установи, що призведе до низки негативних наслідків.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Зупинено дію пункту 4 та пункту 5 Розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. № 02/2023-ОР від 03 січня 2023 «Про проведення службового розслідування» на час набрання рішенням суду законної сили у справі № 523/828/23. В решті вимог заяви про забезпечення позову залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу суду від 24 січня 2023 року повністю, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення судом вказаної заяви ОСОБА_1 , тому висновки суду про задоволення заяви останньої частково є помилковими. Зокрема, скаржник вказує, що голова обласної ради мав право приймати оскаржуване розпорядження від 03 січня 2023 року відносно ОСОБА_1 , з відстороненням останньої, стосовно якої проводиться службове розслідування, від здійснення повноважень на посаді, та покладення виконання її обов`язків на заступника генерального директора з адміністративно - господарських, будівельних питань КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Пастернака І.О. на час проведення службового розслідування, проте суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову, з тих підстав, що останньою набуто статус викривача відповідно до положень Закону України "Про запобігання корупції" та, відповідно, що ОСОБА_1 здобула імунітет, визначений статтею 53 цього Закону, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження цих обставин, і звернення останньої до антикорупційних органів щодо можливих фактів корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень вказаного закону, вчинених відповідачем.

Правом на відзив на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 не скористалася.

В апеляційній скарзі відповідач просить повністю скасувати оскаржувану ухвалу, проте доводи апеляційної скарги зводиться до незгоди з оскаржуваною ухвалою в частині задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову, тому ухвала суду першої інстанції від 24 січня 2023 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони членам комісії з проведення службового розслідування, створеної відповідно до розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. № 02/2023-ОР від 03 січня 2023 «Про проведення службового розслідування», підписувати акт за результатами відповідного службового розслідування та подавати такий акт на розгляд голови Одеської обласної ради - до моменту набрання законної сили рішенням суду по даній справі № 523/828/23, не є предметом апеляційного перегляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення в оскаржуваній частині вказаним вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині суд, зокрема, керувався положеннями Закону України " Про запобігання корупції", і дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення дії п. 4 і п. 5 Розпорядження № 02/2023 - ОР від 03 січня 2023 року, що пов`язано з недопущенням умов функціонування Установи і приписів її Статуту, а також порушення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Так, позов забезпечується:накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;забороною вчиняти певні дії;встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно статтей 3, 43 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і рівності перед законом, оскільки мета забезпечення позову це тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Згідно статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

За частиною 1 статті 53 Закону України «Про запобігання корупції» викривачі, їх близькі особи перебувають під захистом держави.

Згідно частини 1 статті 53-3 Закону України «Про запобігання корупції» права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Як убачається із виділених матеріалів, 03 січня 2023 року ОСОБА_1 повідомила Офіс Генерального прокурора, Національне агентство з питань запобігання корупції, Одеську обласну прокуратуру про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до частини 1 статті 53-4 Закону України «Про запобігання корупції», викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

До негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця, які носять вибірковий характер, зокрема, не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше.

Згідно частин 3, 4 статті 53-4 Закону України «Про запобігання корупції», викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено в укладенні чи продовженні договору, трудового договору (контракту), наданні адміністративних та інших послуг у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону. Забороняється створювати перешкоди викривачу, його близьким особам у подальшому здійсненні ними їх трудової, професійної, господарської, громадської, наукової або іншої діяльності, проходженні ними служби чи навчання, а також вживати будь-яких дискримінаційних заходів у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону. Викривачу, його близьким особам, права яких порушені всупереч положенням частин першої - третьої цієї статті, гарантується поновлення їх порушених прав.

Викривач, його близькі особи, звільнені з роботи у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, підлягають негайному поновленню на попередній роботі (посаді), а також їм виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік (ч. 5 ст. 53-4 Закону).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Водночас, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними висновки суду про задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення поданого нею позову з вказаних вище підстав, шляхом зупинення дії пункту 4 та пункту 5 Розпорядження голови Одеської обласної ради Діденка Г.В. № 02/2023-ОР від 03 січня 2023 «Про проведення службового розслідування» на час набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Доказів які б спростували висновки суду скаржником не надано.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд вирішуючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову безпідставно послався на положення Закону України "Про запобігання корупції", оскільки доказів на підтвердження обставин набуття ОСОБА_1 статусу викривача не має, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються наведеним вище, а посилання скаржника, про те, що відповідне повідомлення ОСОБА_1 до антикорупційного органу спрямовано нею в той же день, що і винесено оскаржуване розпорядження, правильних висновків суду не спростовує.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків не спростовують, і зводяться до незгоди з висновками суду про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 , містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом вказаного питання.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду в оскаржуваній частині з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вказаних вище вимог, і підстав для її скасування в оскаржуваній частині з мотивів наведених у скарзі не має.

За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга голови Одеської обласної ради Діденка Г. В. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу голови Одеської обласної ради Діденка Григорія Віталійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови - 12 травня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький