ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 685/173/23

Провадження № 22-ц/4820/806/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), П`єнти І. В., Ярмолюка О. І.,

секретар судового засідання Цугель А. О.,

з участю заявника ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2023 року (суддя Бурлак Г. І.) про забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаною заявою, зазначав, що під час проживання у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою 02.03.2015 уклали договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала у власність нежитлове приміщення магазину, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_3 набула у власність 23/100 частини земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0029 площею 0,0824 га по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16.07.2015. Право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3 . Проте договори дарування були укладені без наміру створення правових наслідків, у зв`язку з чим подасть позов про визнання їх недійсними. Він вільно користується майном, проте ОСОБА_3 має намір відчужити його третім особам та збагатитися за рахунок цього. Крім того, існує спір про поділ майна подружжя. Вважає, що ОСОБА_3 , дізнавшись про наявність позову про визнання вищевказаних договорів дарування недійсними, відчужить спірне майно, що ускладнить захист його прав або унеможливить виконання рішення суду.

Тому ОСОБА_1 просив накласти арешт на нежитлове приміщення магазину, що знаходиться по АДРЕСА_1 та 23/100 частини земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0029 площею 0,0824 га по АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії, що призведуть до відчуження, передачі в заставу, передачі третім особам, знищення, знецінення, руйнування, перебудови та переобладнання нежитлового приміщення магазину.

Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нежитлове приміщення магазину (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 47), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та 23/100 частини земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0029 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) площею 0,0824 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 47), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Заборонено ОСОБА_3 вчиняти дії, що призведуть до відчуження, передачі в заставу, передачі третім особам, знищення, знецінення, руйнування, перебудови, переобладнання нежитлового приміщення магазину (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 47), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви. Посилається на незаконність ухвали та невідповідність висновків суду обставинам справи. Спірне майно є її власністю, що не оспорювалось заявником протягом 8 років з моменту укладення договорів дарування. ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження наявності спору між ними та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Суд не з`ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. Крім того, суд не взяв до уваги, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі. Заявник не подав позов у строк, передбачений частиною 4 статті 152 ЦПК України. В порушення норм статей 149-154 ЦПК України не застосовано зустрічне забезпечення позову.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу не визнали.

ОСОБА_3 не з`явилася, про розгляд справи повідомлена відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Апеляційний суд з таким висновком суду погоджується.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Установлено, що 02 березня 2015 року ОСОБА_1 за договором дарування магазину відчужив ОСОБА_3 нежитлове приміщення-магазин загальною площею 208,4 кв. м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_3 зареєстровано 02 березня 2015 року.

16 липня 2015 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0029 площею 0,0824 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_1 . Підстава реєстрації - договір дарування від 16 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 мав намір звернутися з позовом про визнання договорів дарування, на підставі яких ОСОБА_3 набула право власності на нерухоме майно, недійсними.

Отже, установивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він мав намір звернутися до суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Тому застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборона вчиняти дії, що призведуть до відчуження, передачі в заставу, передачі третім особам, знищення, знецінення, руйнування, перебудови, переобладнання нежитлового приміщення магазину, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на пропущення заявником строку позовної давності для звернення з позовом до суду є безпідставним, оскільки при вирішенні питання про забезпечення позову оцінка судом наявності чи відсутності підстав для задоволення позову не здійснюється.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неможливість застосування заходів забезпечення до відкриття провадження у справі, оскільки частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачена можливість застосування заходів забезпечення позову до пред`явлення позову.

Крім того, твердження ОСОБА_3 про незастосування судом зустрічного забезпечення не заслуговує на увагу, оскільки застосування зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду.

Апеляційний суд з урахуванням балансу інтересів обох сторін вважає правильним висновок суду про забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення колегія суддів відхиляє, оскільки вони фактично зводяться до незгоди скаржника з ухвалою суду першої інстанції.

Ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді І. В. П`єнта

О. І. Ярмолюк