КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 761/5056/22 Головуючий у суді першої інстанції - Романишена І.П.
Номер провадження № 22-ц/824/4959/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення оплати аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розпорядженням Печерської РДА від 06 серпня 2019 року № 528 було ухвалено відібрати у батьків малолітню доньку ОСОБА_5 у зв`язку із тим, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Наказом від 07 серпня 2019 року № 39 Печерської РДА «Про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_5 », влаштовано малолітню ОСОБА_5 , яка залишилася без батьківського піклування, до родини баби дитини - ОСОБА_4 тимчасово.

Вказано, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року відібрано малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав, встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном малолітньої ОСОБА_6 . Стягнуто аліменти з відповідачів на користь позивачки на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14 серпня 2019 року і до досягнення нею повноліття.

В позовній заяві зазначено, що згідно довідок розрахунку Шевченківського ВДВС у м. Києві та Голосіївського ВДВС у м. Києві сума заборгованості по аліментам відповідачів становить 309 592,23 грн, а саме: заборгованість ОСОБА_2 станом на 27 вересня 2021 року становить 147 571,23 грн, а заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 листопада 2021 року становить 162 021,00 грн, відповідно.

Станом на день подання позову малолітня ОСОБА_5 проживає разом з опікуном ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 31 травня 2021 року та Наказом від 07 серпня 2019 року № 39 Печерської РДА «Про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_5 », влаштовано малолітню ОСОБА_5 , яка залишилася без батьківського піклування, до родини баби дитини - ОСОБА_4 тимчасово.»

Враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 215 269,19 грн, стягнути зі ОСОБА_1 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 167 671,31 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 178 487,12 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 167 671,31 грн. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 784,87 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 676,71 грн.

Не погоджуючись із рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що вини відповідачів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів немає. Так, в апеляційній скарзі зазначено, що заборгованість виникла у зв`язку із тривалим розглядом справи в суді першої інстанції - 16 місяців. Вказано, що захищаючи свої інтереси у суді першої інстанції відповідачі в першу чергу були зайняті вирішенням питання про повернення своєї дитини, а питанню про стягнення аліментів на той час приділялась менша увага. Вказано, що відповідачі намагались оскаржити рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року в апеляційному порядку, проте ухвалою Київського апеляційного суду від 26 січня 2021 року апеляційну скаргу було повернуто.

Вказано, що оскільки аліменти нараховуються з моменту звернення до суду із позовом, а не з дати набрання законної сили рішенням суду, то станом на березень 2021 року відповідачам вже була нарахована велика для них сума заборгованості по аліментам. Таким чином, на момент відкриття виконавчих проваджень (ще через 2 місяці) та отримання офіційного рахунку від виконавчої служби відповідачам вже була нарахована заборгованість зі сплати аліментів за 19 місяців.

Доводами апеляційної скарги також є те, що державні виконавці звернули стягнення на заробітну плату відповідачів через 9 місяців після відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_2 та через 5 місяців щодо ОСОБА_1 .

Так, апелянтами зазначено, що з 2019 року по 2021 рік вони працювали неофіційно та змогли знайти офіційне працевлаштування пізніше, після відкриття виконавчого провадження - ОСОБА_1 у серпні 2021 року, а ОСОБА_2 у квітні 2021 року. Відтак розмір аліментів до цього часу розраховувався із середнього по місту Києву. Разом з тим, у січні 2022 року відповідачі по справі дізнались, що державні виконавці не взяли до уваги факт того, що відповідачі офіційно працевлаштовані та не здійснювали відрахувань із заробітної плати. Апелянти зазначають, що виконавчі провадження були відкриті у березні 2021 року, і відповідачі працевлаштувались на роботу у квітні та серпні 2021 року, постанова про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 була винесена державним виконавцем лише 27 січня 2022 року, а щодо ОСОБА_2 - 11 січня 2022 року.

Доводами апеляційної скарги також є те, що бухгалтерія ТОВ «Голвуд», де працював ОСОБА_1 , несвоєчасно перерахувала на рахунок Голосіївського ДВС у м. Києві суму аліментів за лютий 2022 року, вказаний платіж було здійснено лише у квітні 2022 року, що також було зумовлено початком широкомасштабного вторгнення росії в Україну. Апелянти також зазначають, що роботодавець ОСОБА_2 - ТОВ «Шахтар-Сервіс» після початку війни згорнув свою діяльність на території України на невизначений час, а тому ОСОБА_2 була змушена працювати неофіційно.

Апелянти вважають, що суд першої інстанції безпідставно поклав на них непомірний тягар у вигляді необхідності сплати пені у розмірі 100 відсотків від суми заборгованості, залишивши поза увагою докази неможливості сплати такої заборгованості, а також вважають, що суд не врахував наявність підстав для зменшення розміру неустойки, зокрема, скрутне матеріальне становище відповідачів, а також факт того, що відповідачі поступово виплачують наявну заборгованість зі сплати аліментів.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити повністю.

09 березня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , відповідно до якого зазначено, що представник відповідачів, а також сам відповідач ОСОБА_1 в суді першої інстанції в судовому засіданні проти наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості по аліментам не заперечували та не вказували про їх необґрунтованість. У відзиві зазначено, що відповідачі зобов`язані сплачувати аліменти, що свідчить про презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставлю для застосування до відповідачів відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батьки несуть не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Вказано, що якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, а тому і підстави стягувати пеню відсутні. Представник позивача звертає увагу, що відповідачами до суду не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони не мали змоги сплачувати аліменти в належному розмірі. Жодних добровільних платежів у період з 2019 року по 2021 рік відповідачі не здійснювали.

Представник позивача у відзиві також вказує, що доводами відповідачів є те, що вони мають скрутний матеріальний стан, проте доказів зазначеного надано не було й вказане не може слугувати аргументом відсутності вини відповідачів у виникненні заборгованості по аліментам.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 , мотивував своє рішення тим, що обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батьки несуть не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Суд вказав, що відповідачами до суду не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони не мали змоги сплачувати аліменти в належному розмірі. Факт того, що аліменти згідно рішення суду було присуджено з дати звернення ОСОБА_4 до суду, як це визначено чинним законодавством, не скасовує обов`язків батьків на постійній основі утримувати дитину для забезпечення належних умов для існування, та виявляти стурбованість стосовно забезпечення дитини всіма належними умовами для існування та її розвитку.

Так, суд першої інстанції вказував, що відповідача по справі були обізнані із судовим рішенням, яким з них присуджено стягнення аліментів на утримання дитини. Більш того, останні намагались оскаржити вказане судове рішення. Суд першої інстанції також врахував, що у відзиві на позовну заяву представник відповідачів підтвердила, що з 2019 по 2021 року відповідачі працювали неофіційно, тобто повинні були мати виплати з неофіційних робіт, однак добровільної сплати аліментів на виконання рішення суду не здійснювали. Відповідачі у період відсутності офіційного працевлаштування, мали право подати заяву на отримання статусу безробітних, відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», та у разі наявності підстав для надання такого статусу отримувати відповідні виплати.

Крім того, в оскаржуваному судовому рішення судом було також вказано, що представник відповідачів та представники позивача не висловлювали своїх заперечень з розрахунком заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцям станом на 01 серпня 2022 року для ОСОБА_1 , та станом на 16 серпня 2022 року для ОСОБА_2 в розмірі 185 602,79 грн. Суд першої інстанції врахував, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про відсутність вини відповідачів в несвоєчасній сплаті аліментів, - виникнення заборгованості з незалежних від них причин.

При цьому, суд вважав, що присудження до стягнення аліментів з моменту звернення позивача до суду, а не з моменту прийняття рішення по цивільні справі №757/43244/19-ц, є дотриманням вимог ч.1 ст. 191 СК України, та не може свідчити про відсутність вини, враховуючи обізнаність відповідачів про судовий процес, в якому вирішувалося питання стосовно стягнення аліментів на утримання дитини. Враховуючи обставини, які мають значення при визначенні й присудженні до стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а також беручи до уваги той факт, що цей розмір у даному конкретному випадку становить більше 100 відсотків, суд вважав, що з урахуванням ч.1 ст. 196 СК України, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача пеня за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2019 року по липень 2022 року в розмірі 178 487,12 грн та зі ОСОБА_1 на користь позивача пеня за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2019 року по серпень 2022 року в розмірі 167 671, 31 грн.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідачів народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві серії НОМЕР_1 (а.с.11, т.1).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року по справі №757/43244/19-ц, відібрано малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав; встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; призначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 опікуном малолітньої ОСОБА_6 ; стягнуто аліменти з відповідачів на користь позивачки на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14 серпня 2019 року і до досягнення нею повноліття (а.с.21-31, т.1).

Судом встановлено, що на виконанні у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) ВП НОМЕР_2, починаючи з 17 березня 2021 року перебуває виконавчий лист по справі №757/43244/19-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14 серпня 2019 року і до досягненню дитиною повноліття, боржник ОСОБА_1 (а.с.89-90, т.1).

На виконанні у Шевченківського районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) ВП НОМЕР_3 починаючи з 23 березня 2021 року перебуває виконавчий лист по справі №757/43244/19-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 14 серпня 2019 року і до досягненню дитиною повноліття, боржник ОСОБА_2 (а.с.91-92, т.1).

Згідно наданого Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на червень 2022 року розмір заборгованості складає 178 487,12 грн (а.с.142-143, т.1).

Згідно наданого Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 01 серпня 2022 року розмір заборгованості складає 167 671, 31 грн (а.с.67-68).

Згідно з вимогами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до положень статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до положень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вказано, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1%. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд керується наступним.

Так, апелянти посилаються на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з їх вини, а, зокрема, у зв`язку із тривалим розглядом справи в суді першої інстанції, присудження аліментів з дня звернення позивача із позовом, а не з дня ухвалення рішення у справі, а також у зв`язку із тим, що на момент відкриття виконавчого провадження вже існував значний борг зі сплати аліментів, а тому відсутні правові підстави для стягнення неустойки.

Вказані доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Так, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення пені за період, починаючи з серпня 2019 року (час, з якого присуджено стягнення аліментів за рішенням суду) по серпень 2022 року, оскільки до ухвалення рішення про стягнення аліментів у платника аліментів відсутня вина, що є обов`язковим елементом для стягнення неустойки.

Правовідносини щодо утримання батьками дитини або дітей до їх повноліття регулюється главою 15 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у визначений за домовленістю між ними спосіб або ж за рішенням суду з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України (статті 180, 181, 183, 184, 189 СК України).

Так, частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Тлумачення статті 191 СК України дає підстави для висновку, що юридичне значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, має час звернення до суду іншого з батьків з позовом або заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Виключення із цього правила стосуються стягнення аліментів за минулий час (до пред`явлення позову).

Судовим рішення, яким стягнуто аліменти з відповідачів, визначено, що аліменти стягуються з 14 серпня 2019 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду.

Разом із цим, для застосування зазначеної вище санкції (стягнення неустойки) до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Апеляційний суд доходить висновку про відсутність вини відповідачів - платників аліментів у виникненні заборгованості зі сплати аліментів до 14 серпня 2019 року (день проголошення судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 аліментів), оскільки відповідачам стало відомо про необхідність негайної сплати аліментів на користь позивача лише цього самого дня.

Враховуючи викладені обставини, правильним періодом нарахування пені на розмір заборгованості по аліментам слід вважати з грудня 2020 року по липень 2022 року.

Щодо боржника ОСОБА_1 , то розрахунок пені здійснюється наступним чином:

№Заборгованість по аліментах за відповідний місяцьКількість днів прострочення заборгованості по аліментах за відповідний місяць, починаючи з 01 числа наступного місяця до 01.09.2022Розрахунок пеніРозмір пені за відповідний період
1.Грудень 2020 року - 7 270,67 грн5937270,67Х593Х1%43 115,07
2.Січень 2021 року - 5 844,33 грн5625 844,33Х562Х1%32 845,13
3.Лютий 2021 року - 6 168 грн5346 168Х534Х1%32 937,12
4.Березень 2021 року - 6 710,67 грн5036 710,67Х503Х1%33 754,67
5.Квітень 2021 року - 6 807,33 грн4736 807,33Х473Х1%32 198,67
6.Травень 2021 року - 4 429 грн4424 429Х442Х1%19 576,18
7.Червень 2021 року - 5 818,33 грн4125 818,33Х412Х1%23 971,51
8.Липень 2021 року - 5 985,33 грн3815 985,33Х381Х1%22 804,10
9.Серпень 2021 року - 2 280,83 грн3502 280,83Х350Х1%7 982,90
10.Вересень 2021 року - 1 480,83 грн3201 480,83Х320Х1%4 738,65
11.Жовтень 2021 року - 1 480,83 грн2891 480,83Х289Х1%4 279,59
12.Листопад 2021 року - 2 280,83 грн2592 280,83Х259Х1%5 907,34
13.Грудень 2021 року - 2 280,83 грн2282 280,83Х228Х1%5 200,29
14.Січень 2022 року - 2 280,83 грн1972 280,83Х197Х1%4 493,23
15.Лютий 2022 року - 0 грн1690Х169Х1%0
16.Березень 2022 року - 7 115,67 грн1387 115,67Х138Х1%9 819,62
17.Квітень 2022 року - 7 115,67 грн1087 115,67Х108Х1%7 684,92
18.Травень 2022 року - 3 659,46 грн773 659,46Х77Х1%2 817,78
19.Червень 2022 року - 1 773,12 грн471 773,12Х47Х1%833,36
20.Липень 2022 року - 1 799,64 грн161 799,64Х16Х1%287,94

Загальний розмір пені, який нарахований на наявну заборгованість ОСОБА_1 за період з 16 грудня 2020 року по 01 вересня 2022 року становить 295 248,07 грн.

Щодо боржника ОСОБА_2 , то розрахунок пені здійснюється наступним чином:

№Заборгованість по аліментах за відповідний місяцьКількість днів прострочення заборгованості по аліментах за відповідний місяць, починаючи з 01 числа наступного місяця до 01.09.2022Розрахунок пеніРозмір пені за відповідний період
1.Грудень 2020 року - 7 270,66 грн5937270,66Х593Х1%43 115,01
2.Січень 2021 року - 5 844,33 грн5625 844,33Х562Х1%32 845,13
3.Лютий 2021 року - 6 168 грн5346 168Х534Х1%32 937,12
4.Березень 2021 року - 6 710,66 грн5036 710,66Х503Х1%33 754,61
5.Квітень 2021 року - 6 710,66 грн4736 710,66Х473Х1%31 741,42
6.Травень 2021 року - 4 451,16 грн4424 451,16Х442Х1%19 674,12
7.Червень 2021 року - 2 448,63 грн4122 448,63Х412Х1%10 088,35
8.Липень 2021 року - 2 348,47 грн3812 348,47Х381Х1%8 947,67
9.Серпень 2021 року - 1 983,80 грн3501 983,80Х350Х1%6 943,30
10.Вересень 2021 року - 2 451,87 грн3202 451,87Х320Х1%7 845,98
11.Жовтень 2021 року - 625,33 грн289625,33Х289Х1%1 807,20
12.Листопад 2021 року - 306,50 грн259306,50Х259Х1%793,83
13.Грудень 2021 року - 824,13 грн228824,13Х228Х1%1 879,01
14.Січень 2022 року - 6 415,67 грн1976 415,67Х197Х1%12 638,86
15.Лютий 2022 року - 7 115,67 грн1697 115,67Х169Х1%12 025,48
16.Березень 2022 року - 7 115,67 грн1387 115,67Х138Х1%9 819,62
17.Квітень 2022 року - 7 115,67 грн1087 115,67Х108Х1%7 684,92
18.Травень 2022 року - 7 115,67 грн777 115,67Х77Х1%5 479,06
19.Червень 2022 року - 7 115,67 грн477 115,67Х47Х1%3 344,36
Загальний розмір пені, який нарахований на наявну заборгованість ОСОБА_2 за період з 16 грудня 2020 року по 01 вересня 2022 року становить 283 365,05 грн.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, одержувач аліментів ОСОБА_4 має право на стягнення зі ОСОБА_1 пені у розмірі 167 671,31 грн, а зі Поповкіної 178 487,12 грн (в межах заявлених позовних вимог).

Щодо поданого апелянтом клопотання про долучення до матеріалів справи доказів сплати ОСОБА_2 боргу за аліментами, то апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, апелянт посилається на те, що вказані докази не були подані до суду першої інстанції у зв`язку із тим, що на момент розгляду даної справи в районному суді ще не існували.

Разом з тим, апеляційний суд не може враховувати надані докази щодо сплати боргу по аліментам ОСОБА_2 , оскільки вказаний борг було сплачено лише в квітні-травні 2023 року, в той час як пеня нараховувалась на суму боргу та за період, коли існувала вказана заборгованість.

Факт погашення боргу по аліментам на впливає на право позивача стягнути пеню, яку було нараховано на заборгованість, яка існувала до моменту погашення боргу.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що державні виконавці необґрунтовано здійснювали розрахунок, виходячи із середньої заробітної плати, а звернули стягнення на заробітну плату відповідачів лише через 9 місяців після відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_2 та через 5 місяців щодо ОСОБА_1 .

Будучи обізнаними про наявність виконавчого провадження щодо стягнення з відповідачів аліментів, відповідачі не були позбавлені можливості звернутися до державного виконавця та надати йому відомості про офіційне працевлаштування. Доказів такого звернення матеріали у зазначений апелянтами строк справи не містять.

Натомість матеріали справи містять, що ОСОБА_2 звернулась до державного виконавця із заявою щодо перерахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідно до її заробітної плати лише 10 лютого 2022 року (а.с.70, т.1), а ОСОБА_1 звернувся із такою ж заявою лише 15 лютого 2022 року (а.с.69, т.1).

Також з матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця від 11 січня 2022 року було звернуто стягнення на заробітну плату, стипендію, пенсію та інші доходи боржника ОСОБА_1 . Відповідно до вказаної постанови встановлено, що ОСОБА_1 отримує дохід у ТОВ «ГОЛВУД» (а.с.85-86).

Постановою державного виконавця від 27 січня 2022 року було звернуто стягнення на заробітну плату, стипендію, пенсію та інші доходи боржника ОСОБА_2 . Відповідно до вказаної постанови встановлено, що ОСОБА_2 отримує дохід в ТОВ «ШАХТАР-СЕРВІС» (а.с.87-88).

Враховуючи зазначені обставини справи, а також той факт, що відповідачі по справі не заперечували щодо наданих розрахунків заборгованості по аліментам, що підтверджується, зокрема, наданими поясненнями представника відповідачів у судовому засіданні 06 грудня 2022 року, що вбачається із протоколу судового засідання (а.с.207-209, т.1), апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість вказаних доводів апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції не застосував положення ч.2 ст.196 СК України та не зменшив розмір неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що зменшення розміру неустойки є правом суду, яке він може реалізувати за результатами дослідження обставин матеріального та сімейного стану платника аліментів, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, і які підтверджено відповідними доказами, та за умови дотримання, у разі зменшення неустойки, інтересів дитини, яка і є власником несплачених аліментів, враховуючи при цьому завдання СК України та ЦК України. Слід враховувати, що для наявності підстав для зменшення неустойки достатньо встановити одну з перелічених вище обставин: (1) матеріальний стан платника аліментів; (2) сімейний стан платника аліментів; (3) інші обставини, які мають істотне значення При вирішенні цього питання також слід враховувати, що неустойка не повинна бути надмірним тягарем, яка би спотворювала її розумне стимулююче призначення у відповідних відносинах, та не стати джерелом збагачення її отримувача. Також слід врахувати, що при реалізації судом свого права зменшити розмір неустойки, зменшується не визначений законом її розмір, а сама сума неустойки, визначена виходячи з цього розміру.

Так, апелянти посилаються на те, що їх майновий стан не дає можливості сплатити розмір неустойки, який визначений судом.

Разом з тим, апелянтами не наведено обґрунтованих підстав для зменшення розміру пені.

Більше того, відповідачі по справі були обізнані про судовий розгляд справи №757/43244/19 про відібрання малолітньої ОСОБА_5 та стягнення аліментів, проте жодних дій щодо перерахування грошових коштів на утримання дитини до ухвалення рішення по справі не вчиняли. Крім того, із письмових пояснень самих відповідачів вбачається, що вони намагались оскаржити в апеляційному порядку вказане судове рішення, проте апеляційну скаргу було повернуто апелянту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі по справі у своїх поясненнях зазначали про те, що мали неофіційну роботу, проте суд враховує, що розрахунок заборгованості по аліментам здійснювався в період тимчасового не працевлаштування виходячи з середньої заробітної плати по м. Київ, а потім з урахуванням доходів за офіційним місцем роботи.

Крім того, відповідачі у період відсутності офіційного працевлаштування мали право на отримання статусу безробітних відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» та у разі наявності підстав для надання такого статусу отримувати відповідні виплати.

Однак, відповідачі вказаним правом не скористались та відповідних заяв не подавали.

Також розмір заборгованості по аліментам існує досить тривалий час, що свідчить про недобросовісні дії відповідачів. Крім того, на утриманні відповідачів немає інших дітей чи родичів, які потребують нагляду та піклування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення районного суду підлягає зміні в мотивувальній частині та викладення його в редакції цієї постанови, оскільки суд першої інстанції, хоч і стягнув вірну суму неустойки, проте при розрахунку пені невірно встановив період, за який така пеня нараховується.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв