Справа № 456/5131/21 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/1368/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
Провадження № 22-ц/811/577/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Гай О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2021 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. Груп», треті особи, які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_4 , Територіальний сервісний центр МВС № 4645 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області, Територіальний сервісний центр МВС № 5641 регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТзОВ «М.В.Л. Груп» про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6726/21/057611, укладеного 31.03.2021 між ТзОВ «М.В.Л. ГРУП», який є комісіонером та діє на підставі укладеного з власником транспортного засобу Договору комісії № 6726/21/057611 від 31.03.2021, та ОСОБА_2 і зареєстрований у територіальному сервісному центрі № 5641 регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2016 у справі № 456/451/16-ц, яке набрало законної сили 31.08.2016, стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 29249,00 грн та судові витрати в розмірі 826,81 грн. В даній справі Стрийським міськрайонним судом Львівської області постановлено ухвалу від 04.03.2016 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «Volkswagen Crafter», 2006 року випуску, тип кузова вантажопасажирський, жовтого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , що належав ОСОБА_4 . В ході виконавчого провадження щодо виконання зазначеного заочного рішення суду йому стало відомо, що ОСОБА_4 17.03.2016 відчужив згаданий транспортний засіб, щодо якого ще 04.03.2016 вжито заходів забезпечення позову, своєму синові ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 1013/01/4645/2016 транспортного засобу, який був зареєстрований у територіальному сервісному центрі МВС № 4645 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області. Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.02.2021 у справі № 456/3268/16-ц, яке набрало законної сили 30.03.2021 визнано недійсним договір купівлі-продажу № 1013/01/4645/2016 транспортного засобу марки «Volkswagen Crafter», 2006 року випуску, тип кузова вантажопасажирський, жовтого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , укладений 17.03.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . В рамках розгляду цієї справи ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2016 забезпечено позов шляхом заборони вчинення будь-яких дій по відчуженню згаданого транспортного засобу, що належав ОСОБА_1 . Про наявність судової справи № 456/3268/16-ц за його позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2016 про забезпечення позову відповідачу ОСОБА_1 було добре відомо, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 06.03.2020 та копією ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.06.2021 про залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі № 456/3268/16-ц без задоволення.

08.09.2021 він звернувся до територіального сервісного центру МВС № 4645 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області із заявою про скасування реєстрації транспортного засобу марки «Volkswagen Crafter», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , на підставі рішення суду про визнання договору купівлі-продажу № 1013/01/4645/2016 транспортного засобу від 17.03.2016 недійсним. Однак листом територіального сервісного центру МВС № 4645 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області від 08.09.2021 № 31/ йому відмовлено у скасуванні перереєстрації даного транспортного засобу у зв`язку з відчуженням його ОСОБА_1 громадянину ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу № 6726/21/057611 транспортного засобу від 31.01.2021, зареєстрованим у територіальному сервісному центрі № 5641 регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області. Нa підставі цього договору 01.04.2021 покупець ОСОБА_2 перереєстрував цей транспортний засіб у територіальному сервісному центрі № 5641 регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області.

Відповідач ОСОБА_1 , знаючи про наявність судового спору та заборону вчинення дій по відчуженню вищезазначеного транспортного засобу, порушивши конституційний принцип обов`язковості виконання судових рішень, використав договір купівлі-продажу № 6726/21/057611 транспортного засобу від 31.01.2021 для уникнення його батьком ОСОБА_4 від виконання судового рішення про відшкодування спричиненої йому майнової шкоди, що набрало законної сили, та недопущення звернення стягнення на майно боржника, чим очевидно вчинив недобросовісні дії, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.04.2022 позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 6726/21/057611 транспортного засобу марки Volkswagen Crafter, 2006 року випуску, (тип кузова вантажопасажирський, жовтого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ), державний номерний знак НОМЕР_3 , укладений 31.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. ГРУП», який є комісіонером на підставі договору комісії, укладеним з власником транспортного засобу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований у територіальному сервісному центрі МВС № 5641 регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТзОВ «М.В.Л. ГРУП» на користь ОСОБА_3 по 454,00 грн сплаченого судового збору з кожного.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем права власності на транспортний засіб марки «Volkswagen Crafter», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , оскільки не знав і не міг знати про наявні заборони на його відчуження. Так само не могли цього знати і державні органи уповноважені на здійснення реєстрації речових прав на транспортні засоби.

Договір купівлі-продажу № 6726/21/057611 від 31.03.2021 укладений з ТзОВ «M.B.Л. ГРУП», та договір комісії № 6726/21/057611 від 31.03.2021 відповідає вимогам чинного законодавства та був підставою для перереєстрації транспортного засобу. Про що також зазначено у поясненнях для суду першої інстанції уповноваженого представника третьої особи - Територіального сервісного центру МВС №5641 регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області.

Крім цього, спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 полягає у встановленій судом майновій шкоді у розмірі 29249,00 грн, що є неспівмірним з вартістю арештованого транспортного засобу та що підпадає під ознаки шахрайства.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.12.2021 відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Моторно-транспортне страхове бюро України, Територіальний сервісний центр № 4645 РСЦ МВС у Львівській області, Територіальний сервісний центр № 5641 РСЦ ГСЦ МВС у Рівненській області, про встановлення відсутності факту заподіяння майнової шкоди.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Моторно-транспортне страхове бюро України, Територіальний сервісний центр № 4645 РСЦ МВС у Львівській області, Територіальний сервісний центр № 5641 РСЦ ГСЦ МВС у Рівненській області, про встановлення відсутності факту заподіяння майнової шкоди повернуто ОСОБА_1 .

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що поданий ним зустрічний позов є взаємопов`язаним з первісним позовом, оскільки виникли вони з одних правовідносин заподіяння, на думку первісного позивача, майнової шкоди його транспортному засобу, що він категорично заперечую і доводить в зустрічному позові, що заподіяння майнової шкоди транспортному засобу позивача насправді не було, відтак задоволення зустрічного позову може виключити повністю задоволення первісного позову.

За таких обставин, зустрічний позов подано ним з дотриманням вимог ч. 2 ст. 193 ЦПК України, яка передбачає, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Звертає увагу на те, що зазначаючи в ухвалі, що недоцільно розглядати в одному провадженні первісний і зустрічний позов через затягування розгляду справи, суд фактично тим самим визнає, що первісний і зустрічний позови стосуються одних прав і обов`язків та є взаємопов`язаними за своїм предметом.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду та ухвала суду таким вимогам відповідають.

Судом встановлено, що в провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебувала цивільна справа № 456/451/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 04.03.2016 в справі № 456/451/16-ц з метою забезпечення позову накладено арешт на транспортний засіб марки «Volkswagen Crafter», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , що належав ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду від 22.06.2016 у справі № 456/451/16-ц, яке набрало законної сили 31.08.2016, позов ОСОБА_3 задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 29 249 грн та судові витрати в розмірі 826,81грн.

Встановлено, що ОСОБА_4 17.03.2016 відчужив транспортний засіб марки «Volkswagen Crafter», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 своєму синові ОСОБА_1 , відповідачу в даній справі, на підставі договору купівлі-продажу № 1013/01/4645/2016 транспортного засобу, який був зареєстрований у територіальному сервісному центрі МВС № 4645 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області.

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.02.2021 у справі № 456/3268/16-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу № 1013/01/4645/2016 транспортного засобу марки «Volkswagen Crafter», 2006 року випуску, тип кузова вантажопасажирський. жовтого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , укладений 17.03.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Встановлено, що в рамках розгляду справи № 456/3268/16-ц ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2016 забезпечено позов шляхом заборони вчинення будь-яких дій по відчуженню транспортного засобу марки «Volkswagen Crafter», 2006 року випуску, тип кузова вантажопасажирський, жовтого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , що належав ОСОБА_1 .

Разом з тим, транспортний засіб марки «Volkswagen Crafter», 2006 року випуску, тип кузова вантажопасажирський, жовтого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , було відчужено відповідачу у справі ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 31.03.2021 між ним та ТзОВ «М.В.Л. ГРУП», який є комісіонером на підставі договору комісії, укладеним з власником транспортного засобу ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 6726/21/057611 транспортного засобу марки Volkswagen Crafter, 2006 року випуску, (тип кузова вантажопасажирський, жовтого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ), державний номерний знак НОМЕР_3 , укладеного 31.03.2021 між ТзОВ «М.В.Л. ГРУП», який є комісіонером на підставі договору комісії, укладеним з власником транспортного засобу ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_3 посилався на те, що укладення такого договору неможливо у зв`язку з накладеним обтяженням на спірне майно.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог частин другої та третьої цієї статті, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першої статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому, правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2552цс16 від 18.01.2017.

Статтею 129-1 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статті 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 цього ж Кодексу забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

Той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачене Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про існування у відповідача права вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно йому було відомо.

Отже, правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо.

Такі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16, від 18.01.2017 у справі № 6-2552цс16 та від 24.05.2017 у справі № 6-640цс17.

Суд першої інстанції правильно встановив, що на момент вчинення оспорюваного правочину відповідач ОСОБА_1 знав про наявність рішень про стягнення майнової шкоди зі свого батька ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 та про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 17.03.2016 між ним та ОСОБА_4 , оскільки 06.03.2020 він звертався до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із заявою про надання для ознайомлення позовної заяви у справі № 456/3268/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Територіальний сервісний центр 4645 Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України, ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним.

Однак, ОСОБА_1 здійснив дії щодо укладення договору купівлі-продажу та переходу права власності на це майно до відповідача ОСОБА_2 з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про відшкодування шкоди.

Відсутність у момент вчинення оспорюваного правочину в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про накладення арешту на спірний автомобіль не свідчить про відсутність будь-яких обтяжень на таке майно та право відповідача вільно ним розпоряджатися за встановлених обставин про обізнаність ОСОБА_1 щодо накладення арешту на нерухоме майно.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним, оскільки за ним проведено відчуження майна, обіг якого був обмежений у зв`язку з накладенням арешту на нього, про що продавцю було відомо.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.04.2022 без змін.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.12.2021.

29.11.2021 відповідачем ОСОБА_1 було подано зустрічний позов до ОСОБА_3 , треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Моторно-транспортне страхове бюро України, Територіальний сервісний центр № 4645 РСЦ МВС у Львівській області, Територіальний сервісний центр № 5641 РСЦ ГСЦ МВС у Рівненській області про встановлення відсутності факту заподіяння майнової шкоди.

Згідно із п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

За приписами ч.ч.1,2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

У пунктах 43, 44 постанови від 20.03.2019 у справі № 910/2987/18 (провадження № 12-24гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись, зокрема, у такому:

- обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах;

- вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись;

- задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову. Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.

Прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

Судом встановлено, що предметом первісного позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, предметом зустрічного позову є правовідносини, що виникли із встановлення факту заподіяння майнової шкоди.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, що пред`явлений первісний та зустрічний позови не виникають з одних правовідносин, оскільки стосуються різних прав і обов`язків та не є взаємопов`язаними, а розглядати їх в одному провадженні недоцільно, оскільки це призведе до затягування розгляду справи.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали про відмову у прийнятті зустрічного позову.

Разом з тим, відмова у прийнятті зустрічного позову не позбавляє права відповідача на звернення з самостійним позовом до компетентного суду щодо вирішення спору в порядку, регламентованому ЦПК України, відповідно до ст. 175, 177 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 грудня 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 07.07.2023

Головуючий

Судді