Провадження № 2/761/5096/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

28.10.2022 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її батьком - ОСОБА_1 .

Вимоги позову обгрунтовані тим, що з жовтня 2009 року по грудень 2010 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дитина ОСОБА_3 .

Як зазначає позивач, від моменту народження дочки до даного часу він повністю матеріально забезпечує її.

Позивач зазначає, що в основному дочка проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 , де має всі необхідні умови для проживання та навчання. Крім того, позивач займається її вихованням, розвитком, водить в школу, на гуртки, купляє одяг, необхідні речі, продукти, оплачує відпочинок.

Позивач зазначає, що в кращих інтересах дитини проживати саме з ним.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили.

А тому суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав.

У відповідності до ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 . Батьками в свідоцтві про народження дитини зазначені: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

Як зазначив позивач в позовній заяві, він не був в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (після реєстрації 12.10.2021 року шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 »).

ОСОБА_3 станом на 26.10.2022 року навчалась в 6 класі Технічного ліцею Шевченківського району м.Києва, що підтверджується довідкою №164.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, до 2015 року дитина проживала з матір`ю, після цього разом з позивачем.

Однак суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації.

Крім того, як вбачається, між батьками не існує спору щодо визначення місця проживання дитини.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків, враховуючи думку дитини. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №109-1437 від 23.03.2023 року, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доцільно проживати з батьком ОСОБА_1 однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини.

У висновку вказано, що в квартирі АДРЕСА_2 є окрема дитяча кімната, ліжко, функціональні меблі, техніка та сантехніка.

Однак, як вбачається з акту обстеження умов проживання дитини: зазначена квартира є однокімнатною, в акті не висвітлено яким чином в одній кімнаті розміщені спальні місця для двох дорослих (позивач та його теперішня дружина), двох дітей чоловічої статі - ОСОБА_5 (8 років) та ОСОБА_8 (4 рок) та дівчинки - ОСОБА_3 , 2010 року народження, якій на даний час уже виповнилось 12 років. В Акті не висвітлено яким чином облаштовані місця для навчання дітей, та зокрема, ОСОБА_6 .

Позивач не надав суду копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_7 та копії свідоцтв про народження двох дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , тобто суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити вказані обставини в судовому засіданні.

Позивач не надав доказів на якій правовій підставі він проживає у вказаній квартирі (правовстановлюючі документи суду не надані).

З копії паспорта позивача вбачається, що він має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Під час слухання справи позивач не надав суду доказів що він є власником вказаної квартири чи квартири АДРЕСА_2 .

Крім того, суду не надано доказів чи має зареєстроване місце проживання дитина.

Варто зауважити, що при вирішенні питання органом опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації було враховано думку матері дитини - вона висловила свою думку по телефону, що вона не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Крім того, варто зауважити, що мати на засіданні комісії присутня не була, нотаріально посвідченої заяви (чи будь-якої іншої заяви з якої можливо встановити, що саме ОСОБА_9 висловила таку думку) із власною думкою щодо вимог батька не направила.

Всі висновки органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації зроблені зі слів матері по телефону.

Мати дитини в судове засіданні не з`явилась, безпосередньо суду не повідомила власну думку щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

Крім того, суд враховує, що під час слухання справи позивач повідомив суду, що визначення місця проживання дитини з ним необхідне йому для можливості виїзду за межі території України до дітей.

Під час слухання справи позивач зазначив, що висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, на його думку є беззаперечним доказом на підставі якого суд має задовольнити позовні вимоги.

Однак у відповідності до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи .

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру.

Вказаний висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19 та від 30 листопада 2022 року у справі № 523/11247/19.

Суд зауважує, що матеріальна можливість батька утримувати дитину, не є беззаперечним доказом тієї обставини, що саме в інтересах дитини буде визначення місця проживання дитини з батьком.

В той же час у висновку вказано, що дитина була заслухана засобом телефонного зв`язку мережею Viber та ОСОБА_3 повідомила що любить обох батьків, безперешкодно спілкується з матір`ю, але виявила бажання проживати з батьком.

Суд позбавлений можливості оцінити надані пояснення дитиною, зокрема чи не було вчинено тиску на неї при наданні пояснень представникам органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Позивач, повідомивши суд, що забезпечить можливість опитати дитину безпосередньо судом, в судовому засіданні присутність дитини для заслуховування її особистих пояснень не забезпечив та пояснив, що для дитини була стресовою ситуацією надавати пояснення органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, а тому не бажає щоб дитина повторно перебувала в стресовій ситуації.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено, що визначення місця проживання дитини разом з батьком в інтересах дитини, суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити докази на які посилався позивач, вислухати думку дитини, судуне надано доказів ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, не встановлено прихильності дитини до батька, враховуючи вік дитини (досягнення 12 років), а також те, що в даному випадку позивач не надав доказів, що визначення місця проживання дитини з батьком відбувається в інтересах дитини, так як умови проживання, зазначені в акті обстеження умов проживання, не є належними умовами проживання для дитини - дівчинки, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини на даний час разом з батьком.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 200, 206, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 28 червня 2023 року

Суддя: Н.Г. Притула