РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/783/20

Провадження № 22-ц/4815/633/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.,

Хилевича С.В.,

секретар Пиляй І.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство "Сенс Банк",

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ошурка Йосипа Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Кушнір Н.В. в м. Рівне, дата складення повного тексту рішення 26 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк", ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

22 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства "Сенс Банк", ОСОБА_2 , Державного реєстратора Ященка Віталія Олеговича Комунального підприємства "Реєстраційний центр" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, в якому просила:

--- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Ященка Віталія Олеговича (Комунальне підприємство "Реєстраційний центр" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області) про державну реєстрацію від 29 липня 2019 року, індексний номер 47987387;

--- витребувати від ОСОБА_2 на свою користь житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246) та земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246, кадастровий номер: :02:008:0079), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

--- стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати в сумі 2 102,00 грн.

Позов обґрунтований наступним.

30 вересня 2008 року між нею та ВАТ "Сведбанк" було укладено кредитний договір № 1701/0908/71-142, за умовами якого вона отримала кредитні кошти в сумі 60 000,00 доларів США на строк до 29.09.2038 року.

У той самий день, з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між нею та банком було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 1701/0908/71-142-Z-1, за умовами якого в іпотеку передано належне їй на праві приватної власності нерухоме майно: земельна ділянка та розміщений на ній житловий будинок загальною площею 193,2 кв.м, житловою площею 101,4 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ "Сведбанк" за вказаними кредитним договором та іпотечним договором стало Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк".

27.01.2020 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно їй стало відомо про те, що рішенням державного реєстратора Ященка Віталія Олеговича (Комунальне підприємство "Реєстраційний центр" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області) про державну реєстрацію від 29 липня 2019 року, індексний номер 47987387 було здійснено реєстрацію права власності на вказані земельну ділянку та житловий будинок за Акціонерним товариством "Альфа-Банк" на підставі вказаних кредитного договору та договору іпотеки.

Вважає, що вказана реєстрація права власності на належне їй нерухоме майно є незаконною з огляду на порушення вимог чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року.

Так, зазначила, вона не отримувала від іпотекодержателя (АТ "Альфа-Банк") жодних поштових відправлень (листів) з вимогами усунення порушень кредитного договору, як того вимагає ст.35 Закону України "Про іпотеку". А це унеможливило встановлення реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності.

Також, реєстратор неправомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком, оскільки не мав права цього робити під час дії мораторію, оскільки договір між банком на позивачем було укладено в іноземній валюті, даний будинок використовується як її місце постійного проживання, в її власності відсутнє інше житлове майно, загальна площа будинку складає 193,2 кв.м, а тому на вказане нерухоме майно поширюється дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

При цьому, пославшись на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі № 465/1310/17, зазначила, що звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб реєстрації права власності за іпотеко держателем на нерухоме майно має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Також вказала, що 31.01.2020 року між банком та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, за якими остання набула право власності на вказані житловий будинок та земельну ділянку. З огляду на вказане, на підставі ст.ст.330, 387, 388 ЦК України вказане нерухоме майно підлягає поверненню в її власність, оскільки вибуло з її володіння не з її волі, незаконним шляхом, і було після того відчужене на користь ОСОБА_2 , з якою в неї не існує жодних юридичних відносин.

На підставі викладеного просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 06.03.2020 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом (а.с.28 т.1).

09.07.2020 року адвокат Мелянчук Володимир Анатолійович, діючий від імені відповідача АТ "Альфа-Банк", подав відзив, у якому просить в позові відмовити.

При цьому, пославшись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 915/127/18, від 16.01.2019 року у справі № 755/9555/18, зазначив, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту свого права, а саме вона просить скасувати рішення реєстратора про реєстрацію права власності, натомість вірним способом захисту порушеного права у даному випадку є скасування запису про проведену державну реєстрацію.

Також, зазначив, що не відповідає дійсності посилання позивачки на неотримання нею від іпотекодержателя (АТ "Альфа-Банк") жодних поштових відправлень (листів) з вимогами усунення порушень кредитного договору, оскільки 02.07.2019 року на адресу реєстрації позивачки було надіслано належним чином відповідне письмове повідомлення від 21.06.2019 року, що підтверджується реєстром рекомендованих поштових відправлень, описом вкладення поштового відправлення та списком згрупованих відправлень. Позивачка ж ухилялася від отримання даного поштового повідомлення у зв`язку з тим, що вона не проживає за місцем реєстрації, що співпадає з адресою предмета іпотеки. А тому позивачка несе відповідальність за невчасне повідомлення іпотекодержателя.

Пославшись на постанови Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі № 490/3505/17 та від 04.12.2019 року у справі № 361/5027/16-ц, він також вказав, що за подібних обставин, з одного боку, є неправильний висновок про те, що відсутність у матеріалах справи відомостей про отримання іпотекодавцем письмової вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності є підставою для скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, а, з іншого боку, неотримання такого повідомлення не має наслідком визнання вказаного договору недійсним, а може виступати підставою для відшкодування збитків (ст.38 Закону україни "Про іпотеку").

Крім того, зазначив, що сторонами в п.11 Іпотечного договору було узгоджено порядок повідомлення: від дати, що зазначена на квитанції поштового зв`язку, наданої іпотеко держателю (02.09.2019р) або дати особистого вручення повідомлення іпотекодавцю. Даним пунктом іпотекодержатель забезпечив захист власних прав від недобросовісної поведінки іпотекодавця.

Зазначив, що до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані положення закону про мораторій, оскільки відсутні умови віднесення даного нерухомого майна до тих, на які поширюється дія закону, адже вказане нерухоме майно не використовується позивачкою як місце постійного проживання. Позивачка постійно проживає за кордоном, про що нею зазначено у своєму позові. Послався на постанову Верховного Суду від 13.02.2019р у справі № 725/885/16-ц, вказавши що тягар доведення обставин наявності усіх перерахованих у законі про мораторій умов покладається саме на позивача. Проте жодних письмових доказів на підтвердження можливості застосування вказаного закону не надано (а.с.63-67; 68-69 т.1).

30.07.2020 року адвокат Штогрін Віктор Святославович, діючий від імені відповідачки ОСОБА_2 , подав відзив, у якому просить в позові відмовити.

При цьому зазначив, що кредитний договір від 30.09.2008 року № 1701/0908/71-142 не є споживчим, оскільки слід розрізняти поняття споживче кредитування (це придбання речей споживання, зокрема, побутової техніки, автомобіля тощо), коли в забезпечення може передаватися нерухомість за договором іпотеки, та іпотечне кредитування, коли цільовим призначенням є саме придбання нерухомості за отримані в кредит кошти з подальшою передачею цієї ж нерухомості в іпотеку.

Також вказав, що за інформацією її сусідів позивачка протягом кількох останніх років, тобто постійно, не проживає за адресою предмета іпотеки (у житловому приміщенні АДРЕСА_1 ), а відтак відсутня і друга визначальна обставина для застосування до правовідносин, що склалися, закону про мораторій (а.с.33, 85-89 т.1).

Ухвалою суду від 24.12.2020 року за заявою адвоката Ошурка Йосипа Миколайовича, діючого від імені позивачки ОСОБА_1 , про залишення без розгляду позов в частині вимоги до Державного реєстратора Ященка Віталія Олеговича Комунального підприємства "Реєстраційний центр" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області було виключено відповідача вказаного державного реєстратора з числа осіб, що беруть участь у справі (а.с.169-170 т.1; 80 т.2).

Ухвалою суду від 12.02.2021 року за клопотанням банку було зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 640/32185/20 за позовом АТ "Альфа-Банк" до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Державний реєстратор Ященко В.О. Комунального підприємства "Реєстраційний центр" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, про визнання незаконним та скасування наказу (а.с.95 т.2).

Ухвалою суду від 07.10.2021 року через залишення без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду (м. Київ) від 06.09.2021 року ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2021 року про закриття провадження у справі № 640/32185/20 (з підстав того, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства у справі) провадження у цій справі № 570/783/20 було поновлено (а.с.107 т.2).

Ухвалою суду від 06.05.2022 року за клопотанням представника відповідачки ОСОБА_2 було зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі № 570/277/22 за позовом АТ "Альфа-Банк" до Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Державний реєстратор Ященко В.О., про визнання дій неправомірними та скасування наказу (а.с.155?156 т.2).

Ухвалою суду від 02.11.2022 року через залишення без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 25.10.2022 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21.07.2022 року у справі № 570/277/22 (яким позов було задоволено та скасовано оспорюваний наказ Мін`юсту від 27.11.2020 року) провадження у цій справі № 570/783/20 було поновлено (а.с.163 т.2).

Ухвалою суду від 03.01.2023 року, за результатом розгляду Повідомлення від 03.01.2023 року про зміну найменування АТ "Альфа-Банк", було змінено назву відповідача АТ "Альфа-Банк" на Акціонерне товариство "Сенс Банк" (а.с.178, 182 т.2).

У суді представник позивачки просить позов задовольнити з підстав, вказаних в позові.

У суді представник відповідача АТ "Сенс Банк" заперечує проти доводів позовної заяви в повному обсязі.

Щодо посилання на неотримання вимог від іпотекодержателя зазначив, що банк надіслав письмове повідомлення іпотекодавцю, однак остання ухилялася від її отримання. Навіть повернення від боржника належно направленої вимоги "за закінченням встановленого строку зберігання" свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості. Разом із тим, за змістом ст.38 Закону України "Про іпотеку" неповідомлення всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки є підставою для відповідальності іпотекодержателя перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Також зазначив, що не становить підставу недійсності вказаних правочинів й посилання позивачки на невідповідність реальної вартості реалізованого майна вартості його відчуження, оскільки за змістом ч.6 ст.38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб?єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Безпідставним є посилання на відсутність оцінки в матеріалах реєстраційної справи як на підставу позову, оскільки така оцінка відсутня в такому переліку документів, які надаються державному реєстратору. Важливим є безпосередньо проведення оцінки нерухомого майна для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, що було банком проведено.

У суді представник відповідачки ОСОБА_2 наголошує на тому, що норми Закону "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" акцентують увагу на тому, що кредит повинен бути саме споживчим і об?єкт нерухомості житловий будинок по АДРЕСА_1 повинен використовуватися позивачем як місце постійного проживання. Відсутність однієї із даних обставин, їх сукупності, виключає застосування до правовідносин норм вказаного Закону. Таку позицію викладено у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 523/12031/16-ц.

Як документально так і показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доведено, що позивачка та члени її сім`ї у спірному житловому будинку не проживають орієнтовно з 2015 року, тобто даний об`єкт нерухомості в якості постійного місця проживання ОСОБА_1 та членами її родини не використовується.

Звертає увагу на позицію, викладену в Ухвалі Верховного Суду від 22 січня 2020 р. у справі № 760/18364/16-ц про те, що положення закону про мораторій не поширюється на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку ст.37 Закону України "Про іпотеку" на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16 березня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не наданого доказів на підтвердження відсутності іншого майна, як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок, який був предметом іпотеки, не є місцем постійного проживання позивачки, вказано інше місце реєстрації проживання, позивачка протягом тривалого часу проживає за кордоном.

Також суд виходив з правового висновку, зробленого Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 про те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Також суд виходив з правового висновку, зробленого Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 14-711цс19, про те, що неналежне повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними чи витребування майна, оскільки правовим наслідком невиконания передбаченого ст.38 Закону України "Про іпотеку" обов`язку іпотекодержателя повідомити іпотекодавців про намір відчужити предмет іпотеки визначено відшкодування іпотекодержателем збитків". Тобто наявність можливих порушень АТ "Альфа-Банк" процедури звернення стягнення на предмет іпотеки не тягне за собою визнання недійсними вчинених правочинів та витребування майна з чужого незаконного володіння. В разі доведення наявності таких порушень, у позивача виникне право на стягнення із АТ "Альфа-Банк" завданих такими діями збитків.

На вказане судове рішення представником позивачки ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про його скасування й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, а саме про визнання протиправними дії банку, скасування рішення про державну реєстрацію від 29 липня 2019 року державного реєстратора Ященка Віталія Олеговича та витребування від ОСОБА_2 житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому скаржник послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, вказав, що суд не прийняв до уваги того, що, навіть якщо 30-денний строк починає відраховуватись від дати, що зазначена у квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення з повідомленням про вручення, банк звернувся 19 липня 2019 року до реєстратора про реєстрацію за собою права власності на предмет іпотеки, тобто з недотриманням вказаного 30-денного строку, оскільки банк направив 02 липня 2019 року позивачці повідомлення № 2264 від 21 червня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому 30-денний строк з моменту направлення вказаного повідомлення закінчується 02.08.2019 року (02 липня + 30 днів = 02 серпня 2019р).

Також зазначив, що поза увагою суду залишилось і те, що в тексті повідомлення, яке направлялось позивачці, відсутня вказівка про визначення вартості квартири, яка була предметом іпотеки. Ціна квартири на час вчинення реєстраційної дії не була визначена відповідно до норм матеріального права, що свідчить про недотримання положень ч.3 ст.37 Закону України "Про іпотеку". Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 753/14586/19.

При цьому також послався на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 761/11601/19, постанови Великої палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, від 11 червня 2020 року у справі № 914/953/19 та інших, в яких однозначно зроблено правові висновки про те, що відсутність оцінки предмета іпотеки на момент переходу права власності свідчить про порушення проведеної державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, що є підставою для скасування такої реєстрації.

Крім того, вказав, що суд не врахував і того, що оскільки вказане нерухоме майно вибуло з володіння позивачки не з її волі, незаконним шляхом, і було після того відчужене на користь ОСОБА_2 ,, з якою у позивачки не існує жодних юридичних відносин, то на підставі ст.ст.387, 388 ЦК України воно (майно) має бути витребувано в неї ( ОСОБА_2 ).

У своєму відзиві адвокат Штогрін Вікторія Святославівна, діюча від імені ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, у своєму відзиві адвокат Ременюк Тетяна Олександрівна, діюча від імені Акціонерного товариства "Сенс Банк", вважає безпідставними доводи апеляційної скарги та законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно з Кредитним договором від 30.09.2008 року № 1701/0908/71-142, укладеним між позивачкою (Позичальник) та ВАТ "Сведбанк", позивачка отримала кредитні кошти в сумі 60 000,00 доларів США на строк до 29.09.2038 року на умовах, передбачених цим договором, зі сплатою процентів за користування кредитом. Кредит надається на оплату за Договором купівлі-продажу, за значеним у п.1.4. цього договору, а саме за нотаріально посвідченим Договором купівлі-продажу б/н від 30.09.2008 року між позичальником та ОСОБА_5 з метою придбання житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-30 т.20).

У той самий день, 30 вересня 2008 року, з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між позивачкою (іпотекодавцем) та банком (іпотекодержателем) було укладено нотаріально посвідчений Іпотечний договір № 1701/0908/71-142-Z-1, за умовами якого в іпотеку передано належне їй на праві приватної власності нерухоме майно: земельна ділянка та розміщений на ній житловий будинок загальною площею 193,2 кв.м, житловою площею 101,4 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-17 т.1).

За вказаним договором адресою проживання та реєстрації ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_2 .

За п.2.1. вказаного Іпотечного договору вказаний житловий будинок належить позивачці на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.09.2008 року, укладеного між іпотекодавцем та ОСОБА_5 , його загальна вартість згідно з Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим КП "Рівненське обласне БТІ" за № 20316582 від 22 вересня 2008 року, становить 628 164,00 грн, за згодою сторін оцінюється на суму 595 080,00 грн.

Також за п.2.2. вказаного іпотечного договору вказана земельна ділянка стане власністю іпотекодавця в майбутньому, загальна експертна вартість її, згідно з Висновком ПП "Оцінка" від 26 червня 2008 року, становить 130 570,00 грн, за згодою сторін її вартість оцінюється в 130 570,00 грн.

Наявний Договір про внесення змін та доповнень № 1 від 05 грудня 2011р до зазначеного Іпотечного договору № 1701/0908/71-142-Z-1 від 30 вересня 2008р, відповідно до якого, зокрема, адресою реєстрації позивачки ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_1 .

За вказаним Договором про внесення змін та доповнень сторони оцінили вартість предмета іпотеки в 119 700,00 доларів США (еквівалент 956 391,03 грн), з яких вартість житлового будинку 111 100,00 доларів США (еквівалент 887 677,89 грн) та вартість земельної ділянки 8 600,00 доларів США (еквівалент 68 713,14 грн).

Відповідно до інших умов вказаного Іпотечного договору від 30.09.2008 року № 1701/0908/71-142-Z-1:

--- у разі невиконання виконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки (абзац 1 п.11.);

--- при настанні зазначених у першому абзаці цього пункту Договору випадків Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основоного зобов`язання у строк, що не перевищує 30 календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов договору.

Сторони за взаємною згодою встановили, що зазначений в абзаці другому цього пункту Договору 30-денний строк починає підліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається Іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні Іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення Основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий Іпотекодавцем особисто у Іпотекодержателя (абзаци 2 і 3 п.11.).

--- іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття Іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається іпотеко держателем.

Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за Основним зобов`язанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність, іпотеко держатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки (п.12.3.1.).

У подальшому правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ "Сведбанк" за цими договорами стало ПАТ "Альфа-Банк", а потім ухвалою суду від 03 січня 2023 року, за результатом розгляду Повідомлення від 03 січня 2023 року про зміну найменування АТ "Альфа-Банк", було змінено назву відповідача АТ "Альфа-Банк" на Акціонерне товариство "Сенс Банк" (а.с.178, 182 т.2).

Ухвалою суду першої інстанції від 16 листопада 2020 року за клопотанням представника позивачки було витребувано від Рівненської районної державної адміністрації сканкопії документів, на підставі яких було здійснено 29 липня 2019 року державним реєстратором Ященком В.О. державну реєстрацію права власності за АТ "Альфа-Банк" на вказані земельну ділянку та житловий будинок (а.с.173-176 т.1; 180 т.1).

Така сканкопія документів була надіслана суду листом Рівненської РДА від 14.12.2020 року (а.с.1 т.2, а.с.2-67 т.2).

Рішенням державного реєстратора Ященка Віталія Олеговича (Комунальне підприємство "Реєстраційний центр" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу), індексний номер: 47987387 від 29 липня 2019 року здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку (розмір частки 1/1), площею 0,1008 га, кадастровий номер: :02:008:0079, та розміщений на ній житловий будинок (розмір частки 1/1),загальною площею 193,2 м., житловою площею 101,4 м., за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним Товариством «АЛЬФА-БАНК» на підставі кредитного договору Ne1701/0908/71-142 від 30 вересня 2008 року та договору іпотеки Ne1701/0908/71-142-Z-1 від 30 вересня 2008 року.

Відповідно до Інформації з різних реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна (з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна), сформованої 27 січня 2020 року, вбачається, що право власності на житловий будинок, загальною площею 193,2 кв.м, житловою площею 101,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за АТ "Альфа-Банк" на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Ященка Віталія Олеговича, Комунальне підприємство "Реєстраційний центр" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, індексний номер 47987387 від 29.07.2019р. Підстава виникнення права власності: кредитний договір №1701/0908/71-142 від 30.09.2008р та договір іпотеки №1701/0908/71-142-Z-1 від 30 вересня 2008 року, посвідчений ПНРМНО Стафійчук С.Є. (а.с.8, 9 т.1).

Відповідно до Інформації з різних реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна (з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна), сформованої 16.02.2020 року, вбачається, що власником вказаного вище житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 стала ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 31.01.2020р (а.с.10 т.1).

Відповідно до Інформації з різних реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна (з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна), сформованої 27.01.2020 року, вбачається, що право власності на земельну ділянку площею 0,1008 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:008:0079, за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Біла Криниця, зареєстровано за АТ "Альфа-Банк" на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_6 , Комунальне підприємство "Реєстраційний центр" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, індексний номер 47987387 від 29 липня 2019 року Підстава виникнення права власності: кредитний договір №1701/0908/71-142 від 30 вересня 2008 року та договір іпотеки №1701/0908/71-142-Z-1 від 30.09.2008р, посвідчений ПНРМНО Стафійчук С.Є. (а.с.14, 15 т.1).

Відповідно до Інформації з різних реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна (з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна), сформованої 20 лютого 2020 року, вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,1008 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:008:0079, за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Біла Криниця, стала ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 31 січня 2020 року (а.с.11 т.1).

02.07.2019 року на адресу позивачки ( АДРЕСА_3 ) було надіслано відповідне письмове повідомлення від 21.06.2019 року АТ "Альфа-Банк" до позивачки ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотек шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, що підтверджується реєстром рекомендованих поштових відправлень, описом вкладення поштового відправлення та списком згрупованих відправлень.

З вказаного повідомлення вбачається, що банк вимагає від позивачки сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 21.06.2019 року складає 114 737,65 доларів США. Також вбачається, що цією вимогою про усунення порушень банк в порядку ст.ст.35, 36 Закону України "Про іпотеку" попереджає, що у випадку невиконання цієї вимоги в 30-денний строк АТ "Альфа-Банк" має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України "Про іпотеку", а саме на вказані вище житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, в даній вимозі було зазначено про анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням у випадку задоволення вимог (а.с.70?71 т.1).

Однак, відповідно до даних про поштове відправлення вказаного повідомлення та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення даних про отримання позивачкою вказаного повідомлення матеріали справи не містять, оскільки відсутні підпис позивачки про отримання. Це сторонами не заперечується (а.с.72-78 т.1).

Згідно Довідки № 128/02-13/20 від 28.01.2020р Білокриницької сільської ради Рівненського району за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Біла Криниця, вул. Коцюбинського, буд.14 згідно запису № 1227 погосподарської книги № 9 зареєстровані 4 особи, зокрема ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.154 т.1).

Відповідно до Висновку про вартість майна від 27.01.2020 року, складеному суб`єктом оціночної діяльності ПП "Консалтингова група "Агро-Експерт",вартість житлового будинку за вказаною адресою, що розташований на земельній ділянці площею 0,1008 га, станом на 27.01.2020 року складає 942 100,00 грн (а.с.155 т.1).

Відповідно до Висновку про вартість майна від 27.01.2020 року, складеному суб`єктом оціночної діяльності ПП "Консалтингова група "Агро-Експерт",вартість земельної ділянки за вказаною адресою станом на 27.01.2020 року складає 92 000,00 грн (а.с.160 т.1).

31 січня 2020 року між продавцем АТ "Альфа-Банк" та покупцем ОСОБА_2 укладено два договори купівлі-продажу щодо вказаних вище житлового будинку та земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., зареєстровані в реєстрі за №№ відповідно 305, 306. На підставі зазначених договорів за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,1008 га, кадастровий номер: :02:008:0079 (номер запису про право власності 35286591), та на розміщений на ній житловий будинок, загальною площею 193,2 кв. м, житловою площею 101,4 кв.м. (номер запису про право власності 35286411), за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.189-191; 230-232 т.1).

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 сусіди по спірному житлу по АДРЕСА_1 підтвердили, що попередньої сусідки ОСОБА_7 за її місцем проживання не бачили багато років, знають, що вона весь цей час практично постійно проживає за кордоном, а спірний будинок, який був в іпотеці, виставлений на продаж і його купила ОСОБА_2 , але проживають ОСОБА_8 .

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.33 вказаного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже, визначена у ч.1 ст.35 вказаного Закону процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2019 року у справі № 205/578/14-ц).

Згідно із ч.1 ст.36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст.37 вказаного Закону:

--- іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ч.1);

--- рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (ч.4);

--- іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (ч.5).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.3 ст.10 вказаного Закону державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Статтею 18 вказаного Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав.

Відповідно до ч.2 ст.18 вказаного Закону порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

У ч.1 ст.20 вказаного Закону передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Згідно із положеннями ст.23 вказаного Закону:

--- розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно, зокрема, у такому випадку: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством (п.1 ч.1);

--- державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника (ч.2);

--- якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви (ч.3);

--- рішення повинно містити вичерпний перелік підстав для зупинення розгляду заяви. Державний реєстратор не має права вимагати від заявника надання інших документів, крім тих, відсутність яких стала підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, якщо інше не випливає з документів, що надані додатково (ч.4);

--- у разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (ч.5).

У п.3 ч.1 ст.24 вказаного Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч.3 ст.26 вказаного Закону (у редакції, чинній із 16.01.2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затвердженим Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року).

Відповідно до п.57 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

За п.61 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно з Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав чинності 07.06.2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

--- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

--- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1).

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (п.2 ч.1 ст.263 ЦК України).

Вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втратив чинність 21 квітня 2021 року, однак він був чинний на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.655 вказаного Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За положеннями ст.388 ЦК України:

--- якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ч.1);

--- майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна (ч.2);

--- якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3).

З іншого боку, відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Позиція суду апеляційної інстанції

По суті позивачкою ОСОБА_1 , з урахуванням її позиції при розгляді справи в суді першої інстанції, зазначено такі підстави позову:

--- поштові відправлення з вимогами іпотекодержателя вона (позивачка) не отримувала, що свідчить про відсутність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання Іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя;

--- рішення державного реєстратора від 29.07.2019 року прийнято в період дії Закону про мораторій, який забороняв примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки, за споживчими кредитами в іноземній валюті. А тому були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ "Сенс Банк";

--- відсутність в матеріалах реєстраційної справи оцінки предмета іпотеки.

З приводу належного способу захисту порушеного права

У постанові Верховного Суду від 20.08.2020 року у справі № 916/2464/19 зазначено наступне:

"За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

6.13. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

6.14. У частині другій статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскарженого рішення державного реєстратора) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

Зокрема, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

6.15. Однак, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

6.16. Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом апеляційної інстанції оскарженої постанови у справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

6.17. Викладене свідчить, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому апеляційний господарський суд помилково констатував необхідність використання позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже неспроможний надати особі ефективний захист її прав.

6.18. Водночас колегія суддів зазначає, що у пункті 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" передбачено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

6.19. Отже, за змістом вказаної норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 року спосіб захисту у вигляді скасування запису вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Тобто, на теперішній час такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає. Натомість ефективним та правильним способом захисту порушеного права з 16.01.2020 року є: 1) скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справах №906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, від 28.10.2020 у справі 910/10963/19.

А тому апеляційний суд відхиляє доводи адвоката Мелянчука Володимира Анатолійовича, діючого від імені відповідача АТ "Альфа-Банк", подані у відзиві на позовну заяву, про те, що вірним способом захисту порушеного права у даному випадку є скасування запису про проведену державну реєстрацію, а тому, як він вважав, позивачкою обрано невірний спосіб захисту свого права (скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності).

Відтак, позивачка обрала вірний спосіб захисту свого права.

Щодо доведеності/недоведеності факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя

В цій частині суд першої інстанції по суті не зробив категоричного висновку, однак зазначив, що в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку, а також зазначив, що неналежне повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними чи витребування майна, оскільки правовим наслідком невиконания передбаченого ст.38 Закону України "Про іпотеку" обов`язку іпотекодержателя повідомити іпотекодавців про намір відчужити предмет іпотеки визначено відшкодування іпотекодержателем збитків".

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Так, вказаним вище Порядком визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц, провадження № 14-2цс19).

Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" від 12 травня 2006 року № 211.

Як вже вказувалось, у п.3 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №139/929/17.

Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, провадження № 14-501цс18; від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, провадження № 14-661цс18; від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19).

Судом встановлено, що згідно з копією повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, даних про поштове відправлення вказаного повідомлення та повідомлення про вручення поштового відправлення від 02.07.2019р банк мав намір повідомити позивачку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Відповідне повідомлення, яке одночасно містило вимогу про сплату боргу та попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку", направлялося за адресою зареєстрованого місця проживання позивачки відповідно до Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 05.12.2011р до зазначеного Іпотечного договору № 1701/0908/71-142-Z-1 від 30.09.2008р ( АДРЕСА_4 ) та за адресою розташування предмета іпотеки (земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку), переданого в іпотеку, де проживала іпотекодавиця.

Однак, даних про отримання позивачкою вказаного повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки матеріали справи не містять, оскільки відсутні підпис позивачки про отримання. Це сторонами не заперечується (а.с.70-71; 72-78 т.1).

Копія поштового вкладення, Реєстр № 156 рекомендованих поштових відправлень, зокрема, і на адресу позивачки ( АДРЕСА_1 ), Список згрупованих відправлень та копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на якій відсутній підпис позивачки, не є доказом вручення кореспонденції.

Таким чином, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність доказів отримання іпотекодавцем вимоги банку про усунення порушень та попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України "Про іпотеку", і, відповідно, не звернув уваги на недотримання банком процедури, передбаченої законодавством, для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань.

При цьому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Матеріали справи не містять доказів ухилення позивачки від отримання такого повідомлення.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, як і немає належних повідомлень про отримання зазначених вимог позивачем.

Крім того, зазначений 30-денний строк за умовами Іпотечного договору починає підліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається Іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні Іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення Основного зобов`язання з повідомленням про вручення, або дата, зазначена на такому листі, що отриманий Іпотекодавцем особисто у Іпотекодержателя (абзаци 2 і 3 п.11.). Дата, що зазначена на квитанції, є 02.07.2019р. А тому, відповідно до ч.1 ст.35 вказаного Закону, лише після спливу вказаного 30-денного строку (тобто, з 02.08.2019р) іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Натомість банк звернувся до реєстратора 19.07.2019р, а саме оскаржуване рішення реєстратора прийнято 29.07.2019 року, що свідчить про порушення вказаного 30-денного строку.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги посилання суду першої інстанції на правовий висновок, зроблений Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 29.09.2020 року у справі № 14-711цс19, про те, що неналежне повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними чи витребування майна, оскільки правовим наслідком невиконания передбаченого ст.38 Закону України "Про іпотеку" обов`язку іпотекодержателя повідомити іпотекодавців про намір відчужити предмет іпотеки визначено відшкодування іпотекодержателем збитків". При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що, з одного боку, за номером таке судове рішення відсутнє в ЄДРСР, а, з іншого боку, по суті підстави відмови в позові, зазначена підстава не може бути врахована, оскільки в ст.38 Закону України "Про іпотеку" мова йде про право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а в цій справі застосуванню підлягає ст.37 вказаного Закону, в якій мова йде про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, враховуючи наведене, встановлення недоведеності факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, тобто встановлення порушення процедури, само по собі є підставою для відмови у державній реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Щодо тимчасового мораторія на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження

Апеляційний суд зважає на те, що вказане рішення державного реєстратора від 29.07.2019 року прийнято в період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті", який забороняв примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна , яке є предметом іпотеки, за споживчими кредитами в іноземній валюті.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

За наслідками прийнятого державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації права власності на спірні квартири за банком за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Така ж позиція викладена і в багатьох постановах Верховного Суду, зокрема від 31.10.2018 року у справі №465/1310/17, від 17.04.2020 року у справі №661/5615/18, від 20.11.2019 року у справі №802/1340/18-а.

У цій справі позивач вказує, що реєстратор неправомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком, оскільки не мав права цього робити під час дії мораторію, адже договір між банком на позивачкою було укладено в іноземній валюті, даний будинок використовується як її місце постійного проживання, в її власності відсутнє інше житлове майно, загальна площа будинку складає 193,2 кв.м, а тому на вказане нерухоме майно поширюється дія Закону про мораторій.

З аналізу Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті" вбачається, що предмет іпотеки підпадає під дію вказаного вище закону за умови, якщо:

--- житловий будинок є предметом іпотеки;

--- він виступає як забезпечення зобов`язань позичальника та майнового поручителя за споживчим кредитом, наданими йому кредитною установою резидентом України в іноземній валюті;

--- вказаний будинок використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника/майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

--- площа житлового будинку не перевищує 250 кв. метрів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не наданого доказів на підтвердження відсутності іншого майна, як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок, який був предметом іпотеки, не є місцем постійного проживання позивачки, вказано інше місце реєстрації проживання, позивачка протягом тривалого часу проживає за кордоном.

Отже, суд першої інстанції вважав, що позивачкою не доведено того, що на спірні правовідносини поширюється дія вказаного закону про мораторій.

Позивачкою серед доводів апеляційної скарги не зазначено про порушення вказаного Закону.

Відтак, згідно ст.367 ЦПК України апеляційний суд не розглядає зазначену підставу позову (прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком під час дії мораторію).

Щодо оцінки предмета іпотеки

У відзиві на апеляційну скаргу банк послався лише на висновки Верховного Суду у постановах від 08.04.2020р у справі № 755/21962/15, від 10.04.2019р у справі № 643/8134/16-ц, зазначивши, що перелік документів, необхідних для такого звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачений п.61 зазначеного вище Порядку. І оцінка СОД відсутня в такому переліку документів. Окрім того, зазначив, що така оцінка проводилася. А дому доводи скарги є безпідставними. Крім того, вказав, що відповідно до ст.38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Позивачка ж не порушує питання про вказане відшкодування.

Суд апеляційної інстанції враховує, що під час здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно позивачки за банком по суті не здійснювалася оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, що є прямим порушенням ч.5 ст.37 Закону України "Про іпотеку" та порушує права власника нерухомого майна. Наявний Висновок від 27.01.2020 року про вартість іпотечного майна (житлового будинку та земельної ділянки) відповідно 942 100,00 грн (а.с.155 т.1) та 92 000,00 грн (а.с.160 т.1), складений суб`єктом оціночної діяльності ПП "Консалтингова група "Агро-Експерт", що діє на підставі Статуту, Сертифікату ФДМУ від 08.09.2017р № 870/17 та Ліцензії Державного агентства земельних ресурсів України Серія АГ № 579558, не може підтвердити визначення вартості на момент її набуття (29.07.2019 року), оскільки така оцінка визначена вже після набуття банком предмета іпотеки у власність.

При апеляційному розгляді справи представник банку послався на те, що під час здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно позивачки за банком оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності здійснювалася. Адже, як вказав представник банку, Висновок від 22.07.2019 року ТОВ "Бізнес Асіт" про вартість предметів іпотеки (земельної ділянки та житлового будинку), відповідно 224 866,00 грн та 1 719 287,00 грн, було надано суду першої інстанції електронною поштою до ухвалення оскаржуваного рішення. Однак апеляційний суд не може прийняти до уваги вказані доводи банку, оскільки матеріали справи не містять вказаного Висновку суб`єкта оціночної діяльності, також його не містять і матеріали реєстраційної справи. Крім того, як визнав представник банку, копії вказаного висновку іншим учасникам справи не направлялися.

Посилання на висновки Верховного Суду у постановах від 08.04.2020р у справі № 755/21962/15, від 10.04.2019р у справі № 643/8134/16-ц є безпідставними, оскільки не є подібними правовідносини.

Таким чином, відсутність оцінки предмета іпотеки на момент переходу права власності свідчить про порушення проведеної державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, що є підставою для скасування такої реєстрації.

Щодо вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння

Аналіз ст.ст.215, 216, 330 і 388 ЦК України свідчить про те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст.215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову до добросовісного набувача, який набув право на майно за відплатним договором (у відповідних випадках) або за безвідплатним договором (у всіх випадках), тобто якщо є підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. В даному випадку право на витребування майна з чужого володіння обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, поза їхньою волею, що й повинно бути доведено в суді.

Установлено, що спірне нерухоме майно вийшло з володіння позивачки поза її волею, оскільки вибуло з її володіння поза її волею шляхом незаконної реєстрації за банком (іпотекодержателем) права власності на вказане майно, а потім, 31 січня 2020 року, банк, також поза волею позивачки, продав за нотаріально посвідченими договорами вказані земельну ділянку та розміщений на ній житловий будинок відповідачці ОСОБА_2 , з якою в позивачки не існує жодних юридичних відносин.

Суд же першої інстанції на вказане уваги не звернув й безпідставно не застосував вказані норми закону.

Висновки суду апеляційної інстанції

Отже, наявне порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що тягне за собою необхідність визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію за банком права власності на спірне нерухоме майно земельну ділянку та розміщений на ній житловий будинок, а також витребування вказаного нерухомого майна від відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки.

Таким чином, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції слід скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову. А саме слід визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Ященка Віталія Олеговича (Комунальне підприємство "Реєстраційний центр" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області) від 29 липня 2019 року, індексний номер 47987387 про державну реєстрацію за АТ "Альфа Банк" (після зміни найменування Акціонерне товариство "Сенс Банк") права власності на нерухоме майно: житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246) та земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246, кадастровий номер: :02:008:0079), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Також слід витребувати від ОСОБА_2 на користь позивачки вказані житловий будинок та земельну ділянку.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених

позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно

розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні позову та апеляційної скарги скаржником (позивачкою) було сплачено судовий збір відповідно у розмірі 2 102,00 грн та 16 772,70 грн. Тобто, розмір судових витрат, понесених нею у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позову та апеляційної скарги, складає 18 874,70 грн (2102,00 грн + 16 772,70 грн).

Таким чином, з урахуванням задоволення позову і скарги з відповідачів на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати у розмірі 18 874,70 грн по 9 437,35грн з кожного (18 874,70 грн : 2).

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ошурка Йосипа Миколайовича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 березня 2023 рокускасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк", ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Ященка Віталія Олеговича (Комунальне підприємство "Реєстраційний центр" Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області) від 29 липня 2019 року, індексний номер 47987387 про державну реєстрацію за Акціонерним товариством "Альфа Банк" (після зміни найменування Акціонерне товариство "Сенс Банк") права власності на нерухоме майно: житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246) та земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246, кадастровий номер: :02:008:0079), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246) та земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246, кадастровий номер: :02:008:0079), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Акціонерне товариство "Сенс Банк" та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 18 874,70 грн по 9 437,35грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 23 травня 2023 року.

Головуючий В.В. Майданік

Судді: Н.М. Ковальчук

С.В. Хилевич