КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: № 22-ц/824/4709/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року м. Київ

Справа № 369/15851/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Ратнікової В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Ковальчук Л.М.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

У грудні 2020 року позивач ТОВ «Експресс-Транс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.10.2020 року відповідач був прийнятий на роботу до позивача на посаду водія автотранспортних засобів. 23.10.2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно з наказом № 307 від 23.10.2020 року відповідача було відправлено у відрядження по Україні на автомобілі Mersedes-Benz Actros 1848 д/н НОМЕР_1 , та напівпричіп Schmitz Cargobull, д/н НОМЕР_2 . Після повернення з відрядження було встановлено, що автомобіль Mersedes-Benz Actros 1848 д/н НОМЕР_1 , пошкоджений, у зв`язку із чим позивач вимушений був проводити ремонтні роботи автомобіля.

Позивач вказує, що оскільки з відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, то відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдані збитки. У зв`язку із цим, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд, з урахуванням документу «усунення недоліків щодо позовної заяви, щодо справи № 369/15851/20», стягнути з відповідача на свою користь збитки в розмірі 43 493,47 грн. та судовий збір в розмірі 2102 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2022 року позовні вимоги ТОВ«Експресс-Транс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Експресс-Транс» суму збитків у розмірі 43 493,47 грн. та судовий збір в розмірі 2102 грн.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що з відповідачем, який працював водієм у ТОВ «Експресс-Транс» правомірно укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, на підставі якого він повинен відповідати за заподіяні збитки, - є помилковим та зробленим без дотримання вимог положення чинного законодавства та порядку правозастосування Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28.12.77 року N 447/24.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України договори можна укладати тільки при зайнятті посад і виконанні робіт, які передбачено Переліком № 447/24. Якщо ж до трудових обов`язків працівників такі функції не входять, то укладення договору про повну матеріальну відповідальність буде суперечити законодавству, навіть у разі, коли посада, яку займає працівник, або робота, що він виконує, була зазначена в Переліку № 447/24.

Позивач жодними належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами не довів, що будь-які роботи, передбачені Переліком № 447/24, включені до трудової функції/трудових обов`язків відповідача. Крім того, позивачем не доведено те, що будь-яка шкода йому була завдана саме під час виконання робіт, передбачених Переліком № 447/24.

Жодних посадових інструкцій відповідачу при прийнятті на роботу на підпис та ознайомлення надано не було, трудовий договір, укладений між позивачем та відповідачем під час прийняття на роботу, не містить жодних положень про трудову функцію/трудові обов`язки відповідача.

Позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами, що йому була завдана шкода. Матеріали справи не містять інформації про те, що автомобіль належить позивачеві на праві власності, що пошкодження були завдані автомобілю, який належить позивачеві на праві власності, а також те, що шкода була завдана саме відповідачем. Додані до позову фотографії не містять жодної конкретизуючої інформації з приводу того, який саме автомобіль було пошкоджено, що саме цей автомобіль було ввірено відповідачеві під час виконання ним своїх трудових обов`язків, що будь-які пошкодження були завдані саме відповідачем під час виконання трудових обов`язків.

Крім цього, позивачем не доведено розміру збитків.

У позовній заяві позивач вказує на те, що автомобіль було пошкоджено відповідачем під час перебування у відрядженні, і суд без будь-яких доказів вважав даний факт доведеним. Однак податкова звітність позивача свідчить про те, що відповідач за час перебування на посаді водія не перебував у відрядженнях, а отже, будь-якого причинно-наслідкового зв`язку між шкодою, начебто, завданою позивачеві та діями відповідача, немає.

Вважає, що позивачем не доведено наявність в будь-яких діях відповідача вини у формі умислу чи необережності. Судом І інстанції в оскаржуваному судовому рішенні жодним чином не обґрунтовано наявність вини відповідача, в чому саме проявилась вина та якими доказами вона підтверджується, не зазначено судом І інстанції і форми вини відповідача у, начебто, завданні шкоди. Позивачем не доведено, що шкода, начебто завдана його майну, не належить до категорії нормального виробничо-господарського ризику. Таким чином, позивачем не доведено, а судом І інстанції не обґрунтовано наявність в діях відповідача складу правопорушення, за яке його можна притягнути до матеріальної відповідальності.

Жоден із вищезазначених обов`язкових елементів правопорушення не був доведений, проте суд І інстанції прийняв рішення, ґрунтуючись виключно на припущеннях.

Крім того, саме на позивача покладено тягар доведення як факту завдання збитків, так і розміру таких збитків , однак матеріали справи не містять належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів ні факту завдання збитків, ні розміру таких збитків. На підставі рахунків та актів списання неможливо встановити, чи саме ці запчастини були використані для відновлювального ремонту, що саме такі запчастини були використані для ремонту саме вантажного автомобіля Mercedes- Benz Actors 1848, державний номер НОМЕР_1 та причепа SchmitzCargobull, державний номер НОМЕР_2 .

Оцінка пошкоджень була проведена комісією у складі 3 працівників позивача: завідувача складу, механіка та слюсаря. Жодна із вказаних осіб не є суб`єктом оціночної діяльності в розумінні Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, яка застосовується для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження колісних транспортних засобів.

При цьому відповідач зауважує, що жодна із доданих до позовної заяви фотографій не містить доказів того, що такі пошкодження містяться саме на транспортному засобі д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_3 , який належить ТОВ «Експресс-Транс».

Також документ - Акт про встановлення факту та оцінки пошкоджень №04/11/2020 від 04.11.2020 року є недостовірним, оскільки складений у відсутність відповідача, без попередження про проведення будь-якої оцінки пошкоджень та в ньому неправомірно зазначено, що відповідач від підписання акту відмовився та безпідставно покинув місце огляду.

Відзиву на апеляційну скаргу представник позивача не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини :

23 жовтня 2020 року позивачем видано наказ № 59 «Про прийняття на роботу», згідно з яким ОСОБА_1 прийнято з 23.10.2020 року на основну роботу на посаду водія автотранспортних засобів на підставі його заяви від 22.10.2020 року.

23 жовтня 2020 року між ТОВ «Експресс-Транс» та ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно якого вказано, що:

1. Працівник, який займає посаду водія автомобільних засобів і виконує роботу, безпосередньо пов`язану з отриманням, перевезенням і видачею товарно-матеріальних цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження довірених йому підприємством матеріальних цінностей, і в зв`язку з викладеним зобов`язується, зокрема: обережно поводитися з довіреними йому для перевезення цінностями і вживати заходів щодо запобіганню шкоди, також оберігати рухомий склад підприємства, який був наданий для виконання перевезень.

3. У разі незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому цінностей визначення розміру збитку, заподіяного підприємству, його відшкодування проводиться відповідно до чинного законодавства.

4. Працівник не несе відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини.

23 жовтня 2020 року позивачем видано наказ № 307, згідно якого ОСОБА_1 відправлено у відрядження по Україні для перевезення вантажів на автомобілі д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з 23.10.2020 року.

04 листопада 2020 року складено акт про встановлення факту та оцінки пошкоджень № 04/11/2020, згідно якого вказано перелік пошкоджень автомобіля Mersedes-Benz Actros 1848 д/н НОМЕР_1 , та напівпричепа Schmitz Cargobull, д/н НОМЕР_2 після повернення з відрядження водія ОСОБА_1 . Вказано, що водій від підписання акту відмовився та безпідставно покинув місце огляду.

04 листопада 2020 року позивачем видано наказ «Про встановлення факту та оцінки пошкоджень» № 04/11/2020, згідно з яким з метою оцінки пошкоджень автомобіля Mersedes-Benz Actros 1848 д/н НОМЕР_1 , та напівпричепа Schmitz Cargobull, д/н НОМЕР_2 , які знаходяться на балансі позивача, створено комісію.

06.11.2020 року комісією складено відповідні висновки комісії, що стосуються пошкоджених частин автомобіля.

На підтвердження факту завдання збитків позивачем надано до суду: Заказ-наряд № 4/11 від 04.11.2020 року, Акт списання товарів № 195 від 31.10.2020 року, № 291 від 05.11.2020 року, № 231 від 30.11.2020 року; Рахунок-фактура № СФ-0000272 від 01.09.2020 року, № СФ-0000315 від 14.10.2020 року, № СФ-0000325 від 28.10.2020 року, № 0013274 від 04.11.2020 року, № 0013281 від 04.11.2020 року, № 000605481/20 від 04.11.2020 року, Рахунок № 2008332 від 27.10.2020 року, № S від 05.11.2020 року, Рахунок на оплату № 249 від 25.07.2019 року, № 171 від 13.12.2019 року, № 3221 від 01.06.2020 року, № 1324 від 13.06.2020 року, № 1754 від 10.08.2020 року, № 12103 від 21.10.2020 року, № 324 від 27.10.2020 року, № 2520 від 05.11.2020 року.

На підставі вказаних документів, позивачем заявлено до стягнення з відповідача відшкодування шкоди в розмірі 43 493,47 грн.

З аналізу Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 року № 447/24, вбачається, що договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладений з працівниками, які виконують роботи з приймання й обробки для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставки (супроводу), видачі (здачі).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог, оскільки позивачем належними та допустимими доказами доведено, що відповідачем завдано збитку позивачу (не збережено майно позивача, яке було надано відповідачу для виконання своїх трудових обов`язків), між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність, який є чинним, позивачем надано докази на підтвердження завданих збитків (рахунки, рахунки-фактури, рахунки на оплату, акти списання товарів), а відповідач, в свою чергу, не надав до суду доказів того, що збитки завдано не з його вини, заяв чи клопотань щодо призначення експертизи для визначення розміру збитків не заявив. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, та слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Експресс-Транс» суму збитків у розмірі 43 493 грн. 47 коп.

Проте з висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, обставини, що мають значення для справи, є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Частинами першою-четвертою статті 135-3 КЗпП України передбачено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів.

Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір.

Суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою (стаття 137 КЗпП України).

Правовими підставами своїх позовних вимог про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну позивачу пошкодженням автомобіля, що був переданий відповідачу як водію для перевезення вантажу, ТОВ «Експресс-Транс» зазначив наявність укладеного між сторонами договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, перелік вказаних посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність має бути затверджений в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Попри цю законодавчу норму, чинною наразі є постанова Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24. Зазначеною постановою затверджено Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж(відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва.

Вказаний Перелік діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР». Цей перелік не підлягає розширеному тлумаченню. Договори про повну матеріальну відповідальність із працівниками, чиї посади (виконувані роботи) в зазначеному переліку не вказані, юридичної сили не мають.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 303/3693/15-ц , від 29 жовтня 2020 року у справі № 264/2076/17, 28 липня 2021 року у справі № 524/2050/19, договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку № 447/24 не зазначені, або якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з вини робітника шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2020 року керівником ТОВ «Експресс-Транс» видано наказ № 59 «Про прийняття на роботу», яким відповідача ОСОБА_1 прийнято з 23 жовтня 2020 року на основну роботу на посаду водія автотранспортних засобів на підставі його заяви від 22.10.2020 року, з окладом 5000 грн. ( а.с. 20).

23.10.2020 року між ТОВ «Експресс-Транс» та ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого працівник, який займає посаду водія автомобільних засобів і виконує роботу, безпосередньо пов`язану з отриманням, перевезенням і видачею товарно-матеріальних цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження довірених йому підприємством матеріальних цінностей, і в зв`язку з викладеним зобов`язується, зокрема: обережно поводитися з довіреними йому для перевезення цінностями і вживати заходів щодо запобіганню шкоди, також оберігати рухомий склад підприємства, який був наданий для виконання перевезень.

Разом з тим, відповідно до Переліку посад і робіт посада водія не належить до посад, з якими згідно з статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.

Отже, посада водія не входить до Переліку № 447/24 і такі трудові функції не передбачають таких дій як забезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва. Не передбачають вони і дій, пов`язаних зі збереженням транспортного засобу, який використовує водій під час перевезення вантажу. ( висновки Верховного Суду у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 523/4413/1-ц , від 28 липня 2021 року у справі № 524/2050/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 264/2076/17).

Позивачем ТОВ «Експресс-Транс» не надано до матеріалів справи посадової інструкції водія ОСОБА_1 , у зв`язку з чим апеляційний суд не має можливості перевірити, які трудові обов`язки були покладені на відповідача. При цьому в апеляційній скарзі відповідач стверджує, що з посадовою інструкцією він не знайомився і така на підприємстві відсутня.

Отже, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що будь-які роботи, передбачені Переліком № 447/24, були включені до трудової функції/трудових обов`язків відповідача.

Таким чином, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 23.10.2020 року, що укладений із водієм ОСОБА_1 , не має юридичної сили і не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної шкоди, оскільки такий можна укладати тільки із працівниками визначених категорій. Факт укладення із працівником договору про повну матеріальну відповідальність, сам по собі не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 не належить до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність, укладений між сторонами договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 23 жовтня 2020 року юридичної сили не має, а тому висновки суду першої інстанції про покладення на відповідача такої відповідальності є помилковими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення у повному обсязі з відповідача шкоди, заподіяної ТОВ «Експресс-Транс».

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 29 листопада 2019 року у справі № 607/1508/16-ц, від 25 березня 2021 року у справі № 758/10537/15, від 28 липня 2021 року у справі № 524/2050/19 , під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 367/6142/15-ц , наведена правова норма (статті 130 КЗпП України) характеризує юридичний склад, тобто перелічує юридичні факти, сукупність яких дає власникові право притягнути працівника до матеріальної відповідальності. Таких юридичних фактів чотири: порушення працівником трудових обов`язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв`язок між порушенням і шкодою та вина працівника. Відсутність хоча б одного з цих фактів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності.

Працівник не може бути притягнений до матеріальної відповідальності, якщо він не порушував свої трудові обов`язки. Трудові обов`язки працівника можуть визначатися законодавством, колективним, трудовим договором, іншими локальними нормативними та індивідуальними актами, зокрема посадовими інструкціями.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 307 від 23 жовтня 2020 року директора ТОВ «Експресс-Транс» було визначено: відправити у відрядження по Україні водія ОСОБА_1 для перевезення вантажів на автомобілі держ. № НОМЕР_4 / НОМЕР_2 з 23 жовтня 2020 року ( а.с. 21).

04 листопада 2020 року позивачем видано наказ «Про встановлення факту та оцінки пошкоджень» № 04/11/2020, згідно якого з метою оцінки пошкоджень автомобіля Mersedes-Benz Actros 1848 д/н НОМЕР_1 , та напівпричепа Schmitz Cargobull, д/н НОМЕР_2 , які знаходяться на балансі позивача, створено комісію.

04 листопада 2020 року складено акт про встановлення факту та оцінки пошкоджень № 04/11/2020, згідно якого вказано перелік пошкоджень автомобіля Mersedes-Benz Actros 1848 д/н НОМЕР_1 , та напівпричепа Schmitz Cargobull, д/н НОМЕР_2 після повернення з відрядження водія ОСОБА_1 : декор правого крила, кожух фари, нижня частина правих дверей, елемент бампера ( підфарник), підніжка права, права частина бамперу, рамка протитуманки, панель кріплення ліхтарів, задній бампер, 2 шини, заглушки бамперу, повторювач повороту. У цьому акті вказано, що водій від підписання акту відмовився та безпідставно покинув місце огляду.

Однак, акт від 04.11.2020 року неможливо визнати належним та достатнім доказом заподіяння пошкоджень автомобілю з вини відповідача, оскільки в ньому не зазначено, коли та за яких обставин було пошкоджено автомобіль, який обсяг та характер пошкоджень, чи потребують вказані в акті деталі ремонту чи повної заміни на нові деталі.

Також вказані докази неможливо визнати достатніми для висновку про заподіяння шкоди саме відповідачем під час виконання своїх трудових обов`язків, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів передачі відповідачу автомобіля Mersedes-Benz Actros 1848 д/н НОМЕР_1 , та напівпричепа Schmitz Cargobull, д/н НОМЕР_2 для поїздки у відрядження у технічно справному стані.

У відповіді на відзив, що була подана до суду першої інстанції директором ТОВ «Еспресс-Транс» 17 березня 2021 року (а.с. 88), представник позивача стверджував, що перед відрядженням ОСОБА_1 було підписано акт прийому автомобіля, в якому було зазначено, що автомобіль цілий та неушкоджений.

Однак матеріали справи не містять зазначеного акту прийому автомобіля, на який посилається представник відповідача.

У відповіді на відзив представник позивача також посилався на те, що ОСОБА_1 виконував роботу з використанням цінностей, які були довірені йому ТОВ «Експресс-Транс» згідно разового доручення та займався перевезенням вантажів.

Однак доводи представника позивача про те, що відповідач прийняв транспортні засоби у технічно справному стані, що підтверджується підписаним ним актом прийому-передачі, є неспроможними, оскільки працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли, майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Проте, позивачем до матеріалів справи не додано ні разової довіреності, ні інших разових документів про отримання транспортних засобів та матеріальних цінностей під звіт. Під іншими разовими документами, слід мати на увазі накладні, відомості, рахунки-фактури, тощо, передбачені чинними правилами документального забезпечення первинного бухгалтерського обліку.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, судом першої інстанції не було враховано, що договір про повну матеріальну відповідальність, укладений із ОСОБА_1 , не є підставою для повної матеріальної відповідальності відповідача, оскільки посада водія, яку він обіймав, не відносився до категорії тих, перебування на якій давало право укладати з працівником такий договір.

При цьому колегія суддів вважає, що надані позивачем докази не доводять виникнення пошкоджень на автомобілі Mersedes-Benz Actros 1848 д/н НОМЕР_1 , та напівпричепі Schmitz Cargobull, д/н НОМЕР_2 , саме внаслідок вчинення винних дій зі сторони відповідача.

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від 24 березня 2021 року №09-02-16/1-04/3201 ПАТ «HACK«ОРАНТА» повідомила, що страховою компанією укладено поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР7197572 від 17.03.2020 року на забезпечений транспортний засіб Mercedes- BenzActors 1848, державний номер НОМЕР_1 та № НОМЕР_5 від 17.03.2020 року на забезпечений транспортний засіб Schmitz Cargobull, державний номер НОМЕР_2 , страхувальник - ТОВ «Експресс-Транс». До страхової компанії не надходили звернення від ТОВ «Експресс-Транс» щодо вказаних транспортних засобів ( а.с. 125-127).

Таким чином, матеріали справи не містять доказів, що автомобіль було пошкоджено відповідачем внаслідок невиконання чи неналежного виконання своїх трудових обов`язків, позивачем не доведено, що існує причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та невиконанням чи неналежним виконанням відповідачем своїх трудових обов`язків.

У заяві про «усунення недоліків щодо позовної заяви» від 18 травня 2021 року, представник позивача посилається на те, що автомобіль було пошкоджено внаслідок ДТП.

Проте, жодних доказів цього факту матеріали справи також не містять.

Згідно з вимогами статті 138 КЗпП України обов`язок доведення наявності умов для матеріальної відповідальності працівника покладено саме на роботодавця.

Проте матеріали справи не містять доказів наявності умов, визначених ч. 2 ст. 130 КЗпП України, а саме: що шкода заподіяна підприємству винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди, позивач посилався на те, що ТОВ «Експрес-Транс» має вид діяльності - технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, тому ремонт транспортного засобу проведено власними силами та засобами, із запчастин на складі ТОВ «Експресс-Транс», закупівля яких була проведена раніше, а також 04.11.2020 року. У позовній заяві позивач зазначав, що підрахувавши рахунок за роботи, рахунок за витратні матеріали та на закупку запчастин, розмір збитку було визначено у сумі 83 897 грн. 77 коп.

У заяві про усунення недоліків позовної заяви, що була подана позивачем в ході розгляду даної справи по суті, після надходжень до суду заперечень відповідача на відповідь на відзив, позивач, посилаючись на те, що ним було проведено повторні підрахунки з ремонту транспортного засобу внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_1 було встановлено, що розмір збитків становить 43 493 грн. 47 коп.

Однак, колегія суддів вважає недоведеним розмір заподіяної шкоди, враховуючи наступні обставини:

- матеріали справи не містять доказів технічного стану транспортного засобу, в якому він був переданий відповідачу 23 жовтня 2020 року,

- в акті про встановлення факту та оцінки пошкоджень від 04 листопада 2020 року міститься лише перелік пошкоджених деталей, без вказівки на обсяг та характер їх пошкоджень, чи підлягають такі деталі заміні або ремонту,

- при розрахунку розміру заподіяної шкоди не зазначено про вирахування зносу згідно з установленими нормами, як передбачено положеннями ч. 1 ст. 135-3 КЗпП України,

- заказ - наряд від 04.11.2020 року на суму 45 835 грн. 18 коп., на якому ґрунтувалися позовні вимоги на суму 83 897 грн. 77 коп., складений завідувачем складу підприємства Камінською О.Г. від імені ОСОБА_1 , відповідачем не погоджений та не підписаний,

- зазначена у вказаному заказі-наряді від 04.11.2020 року вартість запасних частин суттєво відрізняється від тих, що зазначені у рахунках - фактурах, на яких ґрунтується заява про уточнення позовних вимог ( наприклад у заказі-наряді вартість елемента бамперу - 2800 грн., а у акті списання товарів від 05.11.2020 року - 1208 грн. 30 коп.; вартість підніжки кабіни пластикової у заказі наряді від 04.11.2020 року - 2800 грн., а у акті списання товарів від 05.11.2020 року - 3820 грн. і т.д.)

- зазначені в акті встановлення факту та оцінки пошкоджень від 04.11.2020 року пошкоджені деталі автомобіля за обсягом суттєво відрізняються ( перелік пошкоджених деталей є меншим) від переліку деталей, які були включені позивачем до актів списання товарів від 05 листопада 2020 року та від 30 листопада 2020 року, про які зазначає позивач в заяві про уточнення позовних вимог; зокрема в акті зазначено про пошкодження декору правого крила, у заяві про уточнення позовних вимог - про заміну як декору переднього правого крила, вартістю 550 грн., так і самого переднього правого крила, вартістю 683 грн.; в акті від 04.11.2020 року зазначено про пошкодження рамки протитуманки, тоді як в акті списання товарів від 05.11.2020 року та заяві про уточнення позовних вимог зазначено про заміну як рамки, вартістю 225 грн., так і протитуманної фари, вартістю 2370 грн. 48 коп., яка у переліку пошкоджених деталей в акті від 04.11.2020 року - відсутня.

Таким чином, матеріалами справи не доведено наявності в діях відповідача юридичного складу правопорушення (порушення працівником трудових обов`язків, розміру дійсної шкоди, причинного зв`язку між порушенням і шкодою, вину працівника), за яке його можна притягнути до матеріальної відповідальності як у повному обсязі заподіяної шкоди, так і у межах середнього місячного заробітку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3153 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2022 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ескпресс-Транс» ( код за , місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 5, офіс 4) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 3153 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Ратнікова В.М.