Ухвала

17 травня 2023 року

м. Київ

справа № 203/3768/21

провадження № 61-322св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І.,

суддів: Карпенко С. О., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року у складі судді Єдаменко С. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Свистунова О. В., Пищиди М. М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про припинення права власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у вересні 2021 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, який змінила у процесі розгляду справи, і остаточно просила припинити право власності відповідача на квартиру АДРЕСА_1 шляхом її повернення позивачу внаслідок визнання договору дарування від 10 січня 2020 року недійсним та визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеною квартирою.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Кіровський районний суд міста Дніпропетровська заочним рішенням від 06 липня 2022 року позов задовольнив.

Припинив право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 шляхом повернення її у власність ОСОБА_1 , внаслідок визнання недійсним договору дарування квартири, посвідченого 10 січня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О. В. за реєстром № 17.

Визнав ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевий суд мотивував тим, що внаслідок визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків його недійсності відповідач втратила право користування квартирою як житлом; судом не встановлено будь-яких інших законних підстав для збереження за відповідачем права користування вказаним житловим приміщенням.

Враховуючи, що позивач є власником квартири і їй належить право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном, в тому числі і у вказаний нею спосіб, приймаючи до уваги те, що відповідач фактично не проживає в квартирі, не бере участі у сплаті житлово-комунальних послуг та здійсненні поточного ремонту, не вчиняє дії, необхідні для зняття з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивача як власника, при цьому відсутні підстави вважати, що між сторонами є будь-які домовленості про продовження права відповідача на користування житловим приміщенням, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання відповідача такою, що тратила право користування квартирою.

Кіровський районний суд міста Дніпропетровська додатковим рішенням від 04 серпня 2022 року відмовив у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цій справі.

Додаткова постанова мотивована тим, що у позовній заяві заявлялись вимоги про відшкодування витрат на оплату правової допомоги, проте попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які позивач очікував понести у зв`язку з оплатою правової допомоги позивачем наданий не був.

Також місцевий суд зазначив, що в ході судових дебатів представник позивача не порушувала питання про необхідність відшкодування витрат на оплату правової допомоги та в ході розгляду справи не робила заяв в порядку, визначеному статтею 246 ЦПК України щодо наміру подати заяву про стягнення витрат на оплату правової допомоги.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 13 грудня 2022 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гусакової О. Б. залишив без задоволення, а додаткове рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що до позовної заяви та до уточненої позовної заяви позивачем не надавався розрахунок попередніх витрат, що порушує вимоги частини першої статті 134 ЦПК України; протягом усього розгляду справи та в дебатах представник позивача не просила суд стягнути витрати на правову допомогу та не надала розрахунку таких витрат, крім того клопотання про долучення доказів понесення втрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення в цій частині було надано до суду 13 червня 2022 року, тобто на 8 день після ухвалення рішення суду першої інстанції, що порушує вимоги частини восьмої статті 141 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гусакова О. Б. у січні 2023 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на оплату правової допомоги в сумі 25 000 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що у позовній заяві було чітко вказано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс і, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, тому вимоги змісту позовної заяви, передбачені статтею 175 ЦПК України представником позивача повністю виконано.

Позивачем була зроблена заява, тому не було необхідності усно під час судових дебатів зазначати (повторювати) про подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Сума витрат є доведеною та підлягає задоволенню, а суди незаконно відмовили у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Докази понесення витрат на правничу допомогу були надіслані суду поштовим листом 11 липня 2022 року, тобто в межах процесуальних строків.

Суд першої інстанції на порушення пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України ухвалив додаткове рішення про відмову в задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення, а не постановив ухвалу.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 26 січня 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Кіровського районного суду міста Дніпропетровська.

Справа № 203/3768/21 надійшла до Верховного Суду 24 лютого 2023 року.

Верховний Суд ухвалою від 24 квітня 2023 року справу призначив до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 10 вересня 2021 року звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

ОСОБА_1 16 листопада 2022 року було змінено предмет позову, в якому позивач остаточно просила суд повернути їй належне майно внаслідок визнання правочину недійсним та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Кіровський районний суд міста Дніпропетровська заочним рішенням від 06 липня 2022 року позов задовольнив. Припинив право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 шляхом повернення її у власність ОСОБА_1 , внаслідок визнання недійсним договору дарування квартири, посвідченого 10 січня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О. В. за реєстром № 17. Визнав ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 13 липня 2022 року через свого представника ОСОБА_3 подала до суду клопотання про долучення доказів понесення витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення в цій частині.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року та постанову, з таких підстав.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, закриваючи касаційне провадження у цій справі

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Тобто, за змістом статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, убачається, що ухвали суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення після їх перегляду в апеляційному порядку не можуть бути предметом касаційного оскарження.

З огляду на вищевикладене та в силу наведених положень ЦПК України, не може бути предметом перегляду у касаційному порядку й постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення.

Враховуючи викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року, залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року, про відмову у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, яке не належить до переліку судових рішень, що відповідно до статті 389 ЦПК України можуть бути оскаржені у касаційному порядку, не підлягала прийняттю до провадження Верховного Суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та має бути досягнута пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у цій справі суд першої інстанції в порушення вимог частини п`ятої статті 270 ЦПК України ухвалив судове рішення, яким відмовив у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у формі «додаткового рішення», а не «ухвали».

Ухвалення судового рішення не в тій процесуальній формі, яка визначена частиною п`ятою статті 270 ЦПК України, не може впливати ані на порядок оскарження такого судового рішення, ані на визначення підстав для його касаційного оскарження, як наслідок, і на касаційний перегляд такого рішення.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 29 грудня 2022 року у справі № 420/5748/19 (провадження № К/990/32220/22).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи те, що касаційну скаргу ОСОБА_1 подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, тому помилково відкрите касаційне провадження у вказаній справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 389, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про припинення права власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийА. І. Грушицький Судді:С. О. Карпенко І. В. Литвиненко Є. В. Петров І. М. Фаловська