Ухвала

07 липня 2023 року

м. Київ

справа № 947/18038/20

провадження № 61-10054ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Криворучко Вікторія Олегівна, на рішення Київського районного суду

м. Одеси від 26 травня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 22 червня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 , про визнання довіреності недійсною та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд: визнати недійсною довіреність, за реєстраційним № 324; витребувати з незаконного володіння відповідача транспортний засіб марки «Land Rover Vogue», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , усунувши перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 право користування та розпорядженням майном.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат з проведення судово-почеркознавчої експертизи - 10 090,67 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року в частині вирішення питання щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу залишено без змін.

03 липня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Криворучко В. О., засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 червня 2023 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, просить скасувати їх та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 109 600,00 грн.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не урахували висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі

№ 755/9215/15-ц, а також постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 522/20170/17, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19, від 31 березня 2021 року у справі № 916/2087/18, від 08 квітня 2021 року у справі № 905/716/20, від 14 грудня 2021 року у справі № 922/676/21 (пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України).

Зазначає, що суди попередніх інстанцій не урахували подання представником відповідача на стадії підготовчого провадження належних доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що суди поставились з надмірним формалізмом до наданих доказів. Більш того, з огляду на відсутність заперечень позивача щодо розміру зазначених судових витрат, вважає, що відсутні підстави для їх зменшення.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія судів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга не може вважатися обґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У частинах першій, другій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Встановивши, що відповідач приймав участь у судовому розгляді справи, провадження у якій відкрито 13 липня 2020 року, однак заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу подав лише 03 лютого 2022 року, без надання належних доказів її направлення позивачу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, використовуючи передбачені законом повноваження, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відшкодуванні відповідачу зазначених судових витрат.

Колегія суддів ураховує, що неподання або несвоєчасне подання учасником справи попереднього розрахунку суми судових витрат надає суду право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. З огляду на те, що застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду, це питання вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Судами попередніх інстанцій було враховано процесуальну поведінку сторони під час розгляду справи, дотримання нею своїх процесуальних обов`язків, обізнаність з наслідками невчинення відповідних процесуальних дій.

У цьому контексті заслуговує на увагу той факт, що згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень до подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (03 лютого 2022 року) відповідач активно користувався наданими йому процесуальними правами, зокрема, через свого представника неодноразово подавав заяви по суті спору, зокрема клопотання про вжиття зустрічних заходів забезпечення позову (ухвала Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2020 року), про витребування доказів (ухвали Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2020 року, від 02 грудня 2020 року), про призначення судово-почеркознавчої експертизи по справі (ухвала Київського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року).

З урахуванням наведеного, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відшкодуванні на користь відповідача судових на правничу допомогу колегія суддів вважає такими, що відповідають положенням цивільного процесуального законодавства, його загальним засадам, таким як змагальність сторін, диспозитивність та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Суди попередніх інстанцій застосували норми права, які регулюють питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до встановлених у справі обставин та висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18,

від 24 березня 2021 року у справі № 756/2399/18, від 15 вересня 2021 року у справі № 323/642/20, від 06 липня 2022 року у справі № 546/338/20,

від 14 червня 2023 року у справі № 750/7757/22.

Посилання касаційної скарги на неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є необґрунтованими.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга

ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Криворучко В. О., на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 червня 2023 року є необґрунтованою, отже у відкритті касаційного провадження належить відмовити відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частинами першою, другою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Криворучко Вікторія Олегівна, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 червня 2023 року - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович