Справа №751/3021/22
Провадження №2/751/375/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарі Шевченко А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 16 204,30 грн.

Заявлені вимоги мотивує тим, що він з відповідачем ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.03.2003, який було розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.07.2021. Під час шлюбу 29.12.2009 ним була придбана у власність квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.11.2018 за відповідачем ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частину квартири. Відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить по 1/4 частині на квартиру на підставі договору дарування 1/2 частки в праві власності на квартиру. На даний час у квартирі фактично проживають він та ОСОБА_3 , але спільного господарства не ведуть. У періоди з січня 2021 року по червень 2021 року, з грудня 2021 року по лютий 2022 року та за травень 2022 року позивач одноособово сплачував кошти за комунальні послуги, на загальну суму 21 605,73 грн. А тому, на підставі ст. 360, ст. 544 ЦК України, звертається до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 30.08.2023 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06.10.2022 від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Шолох О.В. надійшов відзив на позов, відповідно до якого просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що вона та ОСОБА_5 є власниками по 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 , однак фактично зареєстровані та проживають за іншими адресами та не користуються вказаною квартирою. В зазначеній квартирі фактично мешкає ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вже протягом тривалого часу склався порядок користування спірною квартирою. ОСОБА_3 неодноразово зверталась до ОСОБА_2 з проханням розділити особові рахунки та надати їй можливість самостійно сплачувати по своєму окремому рахунку, однак постійно отримувала відмову. Крім того, з початку введення воєнного стану в Україні, тобто з 24.02.2022 ОСОБА_3 виїхала з м.Чернігова та повернулась на початку вересня 2022 року. Вони домовились з позивачем, що ОСОБА_3 сплатить самостійно існуючий борг станом на вересень 2022 року, хоча і не користувалась нею. Зазначає, що в позову не має обґрунтування, чому сума, яка на думку позивача, повинна бути стягнута, складається саме з 16204,30 грн. До позову додані квитанції про сплату за комунальні послуги, де платником є ОСОБА_2 , на суму 19000 грн, тому половина суми буде складати 9500 грн. До матеріалів справи додані деякі квитанції на сплату комунальних послуг за іншою адресою, на отримання соціальної допомоги та поповнення мобільного рахунку. Крім того, просить врахувати, що відповідач ОСОБА_3 також має квитанції про сплату за комунальні послуги за спірний період у розмірі 4570 грн, які вона сплачувала особисто. А також декілька разів на руки віддавала йому гроші на сплату комунальних послуг, близько 2000 грн (а.с. 73-79).

Ухвалою судді від 14.11.2022 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

08.12.2022 відповідач ОСОБА_3 надала письмові пояснення, згідно яких позов не визнає. Зазначає, що періодично особисто на руки надавала позивачу кошти на сплату комунальних послуг, іноді сплачувала сама. З початку воєнного стану в країні вона виїхала з міста та повернулась на початку вересня 2022 року. З ОСОБА_2 була домовленість, що по приїзду вона з ним розрахується. Однак він подав позов до суду. Крім того, вона неодноразово зверталась до позивача з проханням офіційно встановити порядок користування квартирою та відкрити окремий особовий рахунок. Однак згоди між ними не досягнуто (а.с. 100-111).

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в матеріалах справи наявна заява представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Шолох О.В. про розгляд справи у їх відсутність, просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_2 (1/2 частина), ОСОБА_4 (1/4 частина) та ОСОБА_5 (1/4 частина) (а.с. 14).

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06.07.2022 № 6499, у кв. АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 15).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Отже, у розумінні наведеної норми, сторони у справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як співвласники квартири, а ОСОБА_6 як користувач квартирою, - є споживачами комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язком позивача та відповідачів є оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами за вказаною адресою.

Згідно наданих ОСОБА_2 копій виписки по картковому рахунку та копій квитанцій, позивачем сплачено за комунальні послуги, надані за адресою: АДРЕСА_1 :

у січні 2021 року 2724, 28 грн (за вивіз сміття 46,14 грн, утримання будинків та прибудинкових споруд 283,84 грн, за воду 307,75 грн, за гарячу воду 666,62 грн, за опалення 620,01 грн, за газ 92,12 грн, за водовідведення 445,21 грн, за електроенергію 262,59 грн);

у лютому 2021 року 5922,46 грн (за утримання будинків та прибудинкових територій 283,94 грн, за вивіз сміття 46,14 грн, за опалення 863,45 грн, за гарячу воду 472,66 грн, за воду 512,39+512,39+512,39 грн, за водовідведення 749,25+749,25+749,25 грн, за газ 71,45 грн, за електроенергію 400,00 грн);

у березні 2021 року 2418,89 грн (за утримання будинків та прибудинкових територій 283,84 грн, за опалення 756,96 грн, за воду 204,64 грн, за вивіз сміття 46,14 грн, за водовідведення 304,04 грн, за газ 72,16+72,16 грн, за гарячу воду 422,31 грн, за розподіл природного газу 9,84 грн, за електроенергію 246,80 грн);

у квітні 2021 року 1763,40 грн (за вивіз сміття 46,14 грн, за воду 204,64 грн, за водовідведення 304,04 грн, за гарячу воду 342,06 грн, за опалення 460,25 грн, за утримання будинків та прибудинкових територій 283,84 грн, за електроенергію 13,44 грн);

у грудні 2021 року 2191 грн (за водопостачання 150 грн, за водовідведення 500 грн, за спожитий природний газ 90 грн, за утримання будинків 230,00 грн, за опалення 507,00 грн, за гарячу воду 507 грн, за обслуговування вузлів комерційного обліку 7 грн, за вивіз побутових відходів 200 грн);

у січні 2022 року 2203,09 грн (за вивіз побутових відходів 121 грн, за електроенергію 14 грн, за розподіл природного газу 32 грн, за спожитий природний газ 89,50+89,26 грн, за опалення 799,80 грн, за гарячу воду 804 грн, за водопостачання 102,32 грн, за водовідведення 152,02 грн);

у лютому 2022 року 1291,64 грн (за абонентське обслуговування та за водопостачання 113,62 грн, за абонентське обслуговування та за водовідведення 165,76 грн, за вивіз побутових відходів 28,26 грн, за утримання будинків 180 грн, за опалення 400 грн, за гарячу воду 400 грн, за обслуговування вузлів комерційного обліку 4 грн);

у травні 2022 року 1722,98 грн (за абонентське обслуговування та за водопостачання 300 грн, за абонентське обслуговування та за водовідведення 300 грн, за вивіз побутових відходів 105 грн, за розподіл природного газу 30 грн, за спожитий природний газ 75 грн, за електроенергію 10 грн, за опалення 200 грн, за гарячу воду 700 грн, за обслуговування вузлів комерційного обліку 2,98 грн), а всього на загальну суму 20237,74 грн (а.с. 16-43)

Згідно наданих ОСОБА_3 копій квитанцій, останньою сплачено за комунальні послуги, надані за адресою: АДРЕСА_1 :

у серпні 2021 року за електроенергію 553,30 грн;

у жовтні 2021 року за електроенергію 201,60 грн;

у листопаді 2021 року 2636,80 грн (за спожитий природний газ 400 грн, за розподіл природного газу 100 грн, за водопостачання та водовідведення 2000 грн, за електроенергію 136,80 грн);

у січні 2022 року 241,97 грн (за доставку природного газу 63,45 грн, за спожитий природний газ 178,52 грн);

у лютому 2022 року за електроенергію 225,04 грн, а всього на загальну суму 3858,71 грн (а.с. 101-109).

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Стаття 322 ЦК України передбачає обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною шостої вказаної статті встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач вказує, що одноособово сплачував кошти за житлово-комунальні послуги, а відтак, на його переконання, половину сплаченої ним суми мають компенсувати йому відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як співвласники квартири та відповідач ОСОБА_3 , як особа, яка зареєстрована та проживає у спірній квартирі.

Разом із тим, позивачем як доказ проведених оплат за комунальні послуги надано копію виписки по його картковому рахунку, з якої вбачаються транзакції по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги. Однак, при цьому ОСОБА_2 не надано жодних доказів на підтвердження нарахування суб`єктами господарювання надавачами комунальних послуг, відповідно до яких нараховані такі суми до сплати, у зв`язку з чим суду неможливо встановити, за який період були сплачені саме такі кошти (про які заявляє позивач), яким чином здійснювалось нарахування коштів за житлово-комунальні послуги у вказаній квартирі (із розрахунку кількості зареєстрованих осіб, із розрахунку площі квартири або з квартирних засобів обліку).

Враховуючи викладене, вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, а також приймаючи до уваги те, що позивач хоч і отримав право зворотної вимоги до відповідачів про стягнення з них частки сплачених коштів за житлово-комунальні послуги, оскільки він виконав солідарний з відповідачами обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг по квартирі, однак позивач всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не довів розмір пред`явленої до стягнення суми з відповідачів, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст складено 12.06.2023

Головуючий - суддя І. В. Яременко