Справа №758/8303/21 Головуючий в суді І інстанції Головчак М.М.
Провадження № 22-ц/824/8133/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Шевчук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» про скасування медичного висновку та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що у зв`язку з виявленими психічними розладами та під час перебування в КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» в період з 05.05.2016 по 10.05.2016 у нього було виявлено поведінкові і психічні розлади та встановлено діагноз - F21: «Шизотиповий розлад на фоні церебрально-резидуально-органічної недостатності». За наслідками огляду, з метою лікування та запобіганню динаміки розвитку розладів було надано рекомендації нагляду у лікаря-психіатра, медикаментозне лікування, корекція поведінки, психотерапія.

У подальшому, у період лікування з 11.10.2017 по 23.10.2017 в КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» було проведений психіатричний огляд та змінено діагноз на F20: «Шизофренія параноїдальна форма, безперервна форма перебігу» та надано рекомендації, зокрема, спостереження у дитячого психіатра, продовження медикаментозного лікування, корекція поведінки та психотерапія.

Під час чергового лікування та огляду в КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» в період з 17.01.2019 по 18.01.2019 згідно епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 374 було виявлено позитивну динаміку в психічному стані, зокрема встановлено відсутність порушення режиму, відсутність будь-яких проявів агресії, виконання інструкцій, відсутність суїцидальних тенденцій. У зв`язку з чим він в задовільному стані був виписаний додому.

На його переконання, дотримання рекомендацій щодо лікування, позитивна динаміка його психічного стану, яка мала місце під час проходження лікування та огляду у період з 17.01.2019 по 18.01.2019, є очевидною та ставить під сумнів визначений діагноз F20: «Шизофренія параноїдальна форма, безперервна форма перебігу», враховуючи також те, що на даний час він є повністю психічно здоровим, психічних відхилень не спостерігається, відсутня агресія, має позитивні характеристики з навчального закладу.

Вказує, що внаслідок встановлення відповідачем діагнозу F20: «Шизофренія параноїдальна форма, безперервна форма перебігу», зазнав значних переживань та перебував в пригніченому стані, побоюючись розголошення серед сусідів за місцем проживання та однолітків, а тому йому було заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

З врахування вищенаведеного, просив суд:

1) скасувати медичний висновок про наявність діагнозу F20: «Шизофренія параноїдальна форма, безперервна форма перебігу», F21: «Шизотиповий розлад на фоні церебрально-резидуально-органічної недостатності" та F22 "Шизотиповий розлад, психоподібний синдром», який було встановлено КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати відповідача та третіх осіб, які отримали та зберігають відомості від відповідача (КМПНД №4 та КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва (включаючи їх дочірні філії) знищити усі персональні дані (включаючи медичні відомості відносно ОСОБА_1 ;

3) стягнути з КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000,00 гривень.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що судом першої інстанції безпідставно не враховано надані ним докази відсутності у нього психічного захворювання.

Вказує на те, що необґрунтоване встановлення відповідачем щодо нього діагнозу F20 «Шизофренія параноїдальна форма, безперервна форма перебігу» негативно впливає на його соціальне життя, відносини у сім`ї, з друзями та під час реалізації трудових прав.

Від представника КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує, що доводи апеляційної скарги про безпідставність встановлення йому діагнозу не відповідають дійсності, засновані виключно на припущеннях та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення діагнозів відповідачем здійснювалося відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу», жодних порушень при наданні психіатричної допомоги позивачу встановлено не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до медичних карток № 703, № 2951, № 1545, № 6223, № 374, № 867 ОСОБА_1 з 25.01.2008 по 07.02.2008, з 05.05.2016 по 10.06.2016, з 13.03.2017 по 05.04.2017, з 11.10.2017 по 23.10.2017 перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській психоневрологічній лікарні № 1, а також на стаціонарному лікуванні в ТМО «Психіатрія» у місті Києві, де йому був поставлений діагноз відповідно до Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я, зокрема: F-88; 07.9; 80.1.; 90.1. Затримка психічного розвитку внаслідок психоорганічного синдрому; Загальний недорозвиток мови III рівня, мінімальні дизартричні прояви, Гіперкенетичні порушення поведінки, F-21.0 Шизотиповий розлад на фоні церебрально-резидуально-органічної недостатності, F-21 Шизотиповий розлад психоподібний синдром, F-20.0 шизофренія параноїдна, безперервного типу перебігу. Надано рекомендації.

Ухвалою суду першої інстанції від 22 вересня 2021 року призначено у справі судову-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання:

1. Чи хворів ОСОБА_1 на захворювання передбачене діагнозом F 20 «Шизофренія параноїдна форма, безперервна форма перебігу» в період з 11.10.2017 року по 23.10.2017 року?

2. Чи наявні в ОСОБА_1 ознаки психічного захворювання в період з 11.10.2017 року по 23.10.2017 року?

3. Чи має ОСОБА_1 будь-які психічні захворювання на цей час і які саме?

З висновку судово-психіатричного дослідження №215 від 27.06.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 в період з 11.10.2017 по 23.10.2017 згідно медичної документації хворів на захворювання, передбачене діагнозом F20 «Шизофренія параноїдна, безперервна форма перебігу».

Під час проведення судово-психіатричної експертизи, експертом проведено аналіз анамнестичних відомостей, медичної документації, даних теперішнього клінічного дослідження та встановлено, що на теперішній час ОСОБА_2 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді: Шизотипового розладу на фоні резидуально-органічної недостатності з емоційно-вольовою нестійкістю та транзиторними психотичними епізодами в анамнезі (MKX-10: F21; F07.9).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У частині першій статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги, можуть бути оскаржені, за вибором цих громадян, до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або безпосередньо до суду.

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року (провадження № 6-2227цс16) зазначено, що «положеннями статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або до суду можуть бути оскаржені саме рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги. Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів. Медична документація таким критеріям не відповідає».

Отже, за системним аналізом положень статті 16 ЦК України та статті 32 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа або її представник може оскаржити лише рішення, дії та бездіяльність осіб, які порушили її права на психіатричну допомогу. Інших способів захисту права законодавством не передбачено.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 березня 2020 року у справі № 727/7748/16-ц; від 10 березня 2021 року у справі № 201/11896/18.

На підставі викладеного, перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено порушення його прав та інтересів, та незаконності дій відповідача під час встановлення йому діагнозів, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, крім того, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача знищити усі персональні дані (включаючи медичні відомості) відносно ОСОБА_1 не підлягають задоволенню позаяк є неналежним способом захисту, а відтак суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: