КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/7517/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіній І.В.

за участі: представника скаржника - адвоката Кисличенко І.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Подільського районного суду міста Києва Головчак М.М.,

у цивільній справі №760/17906/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 за результатами розгляду якого просив стягнути борг у сумі 11 500 доларів США, 3 % річних у сумі 7 266 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 01 листопада 2018 року він позичив відповідачу грошові кошти у сумі 11 500 доларів США, які останній зобов`язався повернути протягом одного року, що підтверджується розпискою. Проте, відповідач свого обов`язку щодо повернення отриманих у борг коштів не виконав, зустрічі із позивачем уникає, будь-якої інформації щодо строків повернення коштів, не надає. У зв`язку з наведеним, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 11 500 доларів США основного боргу, 7 266 грн. - три відсотки річних, а також судовий збір у розмірі 3 262 грн. 67 коп.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що судові повістки направлялися судом першої інстанції відповідачу за адресою, яка не є місцем його проживання. Таким чином, його не було належним чином повідомлено про розгляд даної справи, у зав`язку з чим, він не міг подати до суду першої інстанції свої заперечення та надати пояснення щодо позовної заяви. Вказуючи, що в матеріалах справи не міститься копії розписки складеної ним 01 листопада 2018 року із зобов`язанням повернути позивачу кошти у розмірі 11 500 доларів США протягом одного року. Вважаючи, що під час розгляду даної справи, судом першої інстанції не встановлено справжність правової природи укладеного між сторонами договору, що призвело до ухвалення оскаржуваного рішення суду.

27 квітня 2023 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що останній не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Зазначаючи, що апеляційна скарга на заочне рішення суду подана поза межами строку, визначеного процесуальним законодавства. Вказуючи, що 25 січня 2023 року виконавчий документ пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Гненному Д.А., а відтак, його права та інтереси можуть бути порушені. Вважаючи, посилання скаржника щодо надсилання судових повісток не за його адресою місця проживання, як зловживання своїми правами, оскільки судові повістки направлялися на ім`я відповідача за місцем реєстрації його дружини, а посилання скаржника на відсутність у матеріалах справи копії розписки, свідомим введенням суд в оману, оскільки копія зазначеної розписки міститься на аркуші 72 даної справи.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Кисличенко І.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Позивач заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчинені процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце розгляду судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями.

Згідно з ч. 5 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка - повідомлення - завчасно.

Положеннями ч. 6 ст. 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо у суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

У відповідності до положень ч.ч. 1-5 ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався з даним позовом в серпні 2020 року до Солом`янського суду м. Києва, зазначаючи місце реєстрації відповідача - АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського суду м. Києва від 10 листопада 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів було передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва враховуючи, що місце реєстрації відповідача на час звернення позивача до суду є: АДРЕСА_2 .

Так як, згідно інформації ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та знятий з реєстрації за вказаною адресою - 09 червня 2016 року.

Із листа ДМС України від 12 жовтня 2020 року, на запит Солом`янського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_2 , станом на 07 березня 2020 року значиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін на 12 травня 2021 року.

Судову повістку з додатками направлено ОСОБА_2 листом на поштову адресу: АДРЕСА_1 , яка зазначена позивачем у позовній заяві.

Разом з тим, направлений лист повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Судове засідання призначене на 12 травня 2021 року було відкладено на 13 липня 2021 року, про що, відповідача повідомлялось шляхом направлення листом судової повістки за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказів на підтвердження отримання вказаного листа відповідачем, матеріали справи не містять.

Незважаючи на те, що у суду були наявні відомості про зареєстроване місце проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_2 , однак судові документи направлялися судом першої інстанції відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , з місця реєстрації за якою, останнього було знято 09 червня 2016 року, відомості про що, наявні в матеріалах справи.

Наведене свідчить про неповідомлення відповідача належним чином про розгляд справи.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи те, що розгляд справи відбувся за неналежного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, останній не мав можливості надати свої заперечення щодо заявлених позовних вимог, про що він також зазначає в апеляційній скарзі, отже ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з підстав, визначених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України з постановленням нового судового рішення.

Щодо суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

Судом встановлено, що згідно розписки від 01 листопада 2018 року написаної від імені ОСОБА_2 , останній отримав від ОСОБА_1 11 500 доларів США терміном на один рік (а.с. 37 зв.).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

При цьому, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть обміняти грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно виконано у договорі, чинне законодавство не містить.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі 464/3790/16-ц дійшла висновку про те, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, надане з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та в самій тій валюті, яка визначена договірною позицією, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Так, із наявної в матеріалах справи копії розписки від 01 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 11 500 доларів США терміном на один рік.

Встановлення терміну - один рік, свідчить про погодження сторонами обов`язку ОСОБА_2 поверненути отримані кошти.

Вказана розписка містить паспортні дані ОСОБА_2 та підпис останнього.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що отримані відповідачем кошти у сумі 11 500 доларів США є позикою, а написана розписка, є борговою.

Оригінал розписки знаходиться у позивача, що свідчить про невиконання боржником свого обов`язку з повернення коштів.

Доказів на підтвердження знаходження оригіналу зазначеної розписки у відповідача, останнім не надано.

Доказів того, що договір позики укладений між сторонами є нечинними, матеріали справи не містять, його дійсність відповідачем не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що між сторонами наявні правовідносини, які випливають із договору позики, оскільки наявна у позивача розписка, підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання відповідачем грошових коштів у сумі 11 500 доларів США, які в обумовлений договором строк, відповідач не повернув, що є підставою для стягнення з відповідача суми боргу за розпискою.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Враховуючи те, що відповідач отримані у борг кошти, у строк встановлений договором, позивачу не повернув, останній, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України, має право на стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення.

Колегія суддів перевіривши розрахунок позивача, який долучено до матеріалів справи, дійшла висновку, що він є вірним та відповідачем не спростований.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Посилання скаржника на відсутність у матеріалах справи копії розписки від 01 листопада 2018 року, є помилковим, оскільки копія зазначеної розписки міститься на зворотній стороні аркуша справи 37.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника, що під час розгляду даної справи, судом першої інстанції не встановлено справжність правової природи укладеного між сторонами договору, що призвело до ухвалення оскаржуваного рішення суду, оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду на підставі приписів п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України. Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, колегією суддів було встановлено правову природу укладеного між сторонами правочину.

Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року з ухваленням нового судового рішення, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на його користь з ОСОБА_2 коштів за договором позики від 01 листопада 2018 року у сумі 11 500 доларів США, 3% відсотки річних в розмірі 7 266 грн. та судового збору у сумі 3 262 грн. 67 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року скасувати та постановити нове, за яким:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти за договором позики від 01 листопада 2018 року у сумі 11 500 доларів США, три відсотки річних в розмірі 7 266 грн. та судовий збір у сумі 3 262 грн. 67 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: