ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5536/23 Справа № 205/7756/21 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Дніпровська міська рада про усунення перешкод у користуванні власністю,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

07.09.2021 року ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах недієздатної ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Дніпровська міська рада про усунення перешкод у користуванні власністю.

Просила суд:

- усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , знести, демонтувати огорожу (паркан, хвіртку, будь-яку іншу конструкцію), що встановлена (буде встановлена на момент виконання рішення) на земельній ділянці між житловими будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , яка перешкоджає вільному доступу позивачів до горища, зовнішніх стін та обслуговуванню їх будинку;

- встановити наступний порядок і спосіб виконання рішення в цій частині вимог: зобов`язати ОСОБА_3 знести, демонтувати за рахунок власних коштів огорожу (паркан, хвіртку, будь-яку іншу конструкцію), що встановлена (буде встановлена на момент виконання рішення) на земельній ділянці між житловими будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , яка перешкоджає вільному доступу позивачів до горища, зовнішніх стін та обслуговуванню їх будинку; у разі невиконання ОСОБА_3 цього рішення суду в добровільному порядку та протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду, застосувати вимоги ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусової організації виконавчих дій, спрямованих на знесення, демонтаж огорожі (паркану, хвіртки, будь-якої іншої конструкції), що встановлена (або буде встановлена на момент виконання рішення) на земельній ділянці між житловими будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , яка перешкоджає вільному доступу позивачів до горища, зовнішніх стін та обслуговуванню їх будинку;

- заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії зі встановлення паркану, огорожі або будь-якої іншої конструкції на відстані менше, ніж 3 метри від найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку АДРЕСА_1 та висотою не більше двох метрів;

- заборонити ОСОБА_3 та всім особам, які проживають у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , вигул собаки на земельній ділянці між житловими будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2023 рокупозов задоволено частково.

Суд вирішив усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 демонтувати хвіртку, що встановлена з боку АДРЕСА_1 на земельній ділянці між житловим будинком АДРЕСА_1 та домоволодінням АДРЕСА_2 .

Заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії з встановлення паркану, огорожі або будь-якої іншої конструкції на земельній ділянці між житловим будинком АДРЕСА_1 та домоволодінням АДРЕСА_2 .

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

03.05.2023 рокувід відповідача ОСОБА_3 надійшла апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року та винесення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що вона є власником будинку АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці площею 409 кв.м. По сусідству в будинку АДРЕСА_1 проживають позивачі. Між нею та ОСОБА_1 погіршилися стосунки. Після чого з боку домоволодіння позивачів стали проникати люди на підпитку. Опасаючись за своїх онуків вона поставила паркан між домоволодіннями.

Чинне законодавство України не містить зобов`язань щодо оформлення дозвільних документів для будівництва парканів (огорож) на присадибних ділянках.

Вказує, що паркан вже демонтований, а хвіртка що залишилась між будинками без труднощів відкривається як з боку Позивачів так і з її боку, тобто не робить незручностей та не перешкоджає позивачам мати вільний доступ до зовнішніх стін свого будинку.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року тотожній спір вже було вирішено і є таким, що набрало законної сили рішення між тих самих сторін і з того ж самого предмету спору.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Борисенко Л.Ф. доводи апеляційної скарги підтримала. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Сідельківська Г.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, поясняли, що рішення суду першої інстанції є законним та відповідає реаліям.

Представник Дніпровської міської ради належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.251), у судове засідання не з`явився, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.1995 року по справі № 2-187 1995 року 47/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 (а.с.17-18).

ОСОБА_1 належить інші 53/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.06.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 8-1989 (а.с.16).

З матеріалів справи вбачається, що будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться по сусідству з будинком позивачів. У будинку за адресою: АДРЕСА_2 , проживає відповідач, яка є власницею вказаного домоволодіння.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами протягом більше, ніж 10 років триває спір щодо доступу до земельної ділянки, яка розташована між будинком позивачів (житловий будинок літ. А-1 і прибудовою літ. «А1-1») та будівлею домоволодіння відповідача (сарай літ. «Б»), між якими є відстань в 1,26 м.

Так, у жовтня 2013 року ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 зверталася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов`язання вчинити дії та припинення дії (справа № 205/8303/13-ц). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2013 року позовні вимоги частково задоволено, а саме усунуто перешкоди позивачам у користуванні домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язано ОСОБА_3 забезпечити позивачам доступ до житлового будинку, господарських споруд вказаного домоволодіння. Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою. Під час апеляційного провадження призначено комісійну судову будівельно-технічну експертизу, якою встановлено, що відстань між прибудовою літ. А1-1 житлового будинку літ. А-1 домоволодіння позивачів та будівлею сараю літ. Б домоволодіння відповідача становить 1,24-1,26 м та існує прохід між ними, а паркан не перешкоджає здійснювати обслуговування будинку позивачів. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.85-87).

З 2016 року спір між сторонами щодо доступу до стіни домоволодіння позивачів загострився, ОСОБА_1 зверталася до Дніпропетровської обласної ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю для вирішення питання (а.с.23-29).

Рішенням Новокодацької районної у м. Дніпрі ради № 172 від 15.12.2017 року вирішено власнику домоволодіння по АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 та співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконати геодезичні роботи із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по стіні житлового будинку літ. А-1 і прибудови літ. А1-1 домоволодіння по АДРЕСА_1 , та по стіні будівлі сараю літ. Б по АДРЕСА_2 , а існуючу між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відстань шириною 1,26 м залишити у землях комунальної власності (а.с.30).

Як вбачається з наданих позивачем та відповідачем фотознімків (а.с.20, 50-51): прохід між домоволодіннями позивачів та відповідача загороджений з обох боків парканом та хвіртками, тобто вільного проходу по земельній ділянці між домоволодіннями немає. Таким чином, з фото вбачається, доступ до однієї із стін будинку позивачів, яка виходить в бік домоволодіння відповідача, для позивачів неможливий.

Також з фото вбачається, що стіна будинку позивачів, що виходить в бік домоволодіння відповідача має тріщини та потребує ремонту.

Встановивши вказані обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до пояснень Дніпровської міської ради, в суді першої інстанції, якій на праві комунальної власності належить земельна ділянка між домоволодіннями сторін, споруди відповідача (паркан та хвіртки), що перешкоджають доступу до стіни домоволодіння позивачів, є самочинними, встановлені без дозволу власника земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги, що аналогічний спір вже було вирішено по суті і рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2013 року скасоване який були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 , не відповідає дійсності, оскільки при розгляді цивільної справи у 2013-2014 році не була залучена Дніпровська міська рада. А відповідно вказаними рішеннями не було встановлено, кому належить земельна ділянка, на якій є самочинне будівництво.

В матеріалах цивільної справи є флеш-картка з відеоматеріалами (а.с.237). При перегляді цих матеріалів очевидно, що позивачам не можливо підійти до свого будинку, оскільки прохід загороджено та в ньому бігає великий собака відповідачці, що наглядно підтверджує правильність прийнятого рішення по справі.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 27 червня 2023 року.

Судді: