Справа № 509/2937/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Степанової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 509/2937/23 за позовом ОСОБА_1 до Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про захист права власності шляхом зняття арешту з нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

29.05.2023 року до Овідіопольського районного суду Одеської області звернулася ОСОБА_1 з позовом про скасування арешту з нерухомого майна, а саме з житлового будинку. Вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований на неприватизованій ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному житловому будинку вона зареєстрована та постійно проживає. В травні 2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса з метою укладення між нею та онукою договору дарування визначеного майна де їй повідомили, що договір укласти неможливо оскільки наявний арешт який накладений постановою відділу виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 18.06.2009 року АВ № 978469. Позивач звернулася до відділу ДВС про надання інформації про підстави винесення такої постанови, та отримала відповідь відповідно до якої було виявлено ВП 13386320 з примусового виконання ухвали №2-4025 від 19.05.2009 року виданої Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 не виявлено. Житловий будинок належить позивачу на праві власності, а тому арешт який накладено на нерухомість позивача жодного відношення до неї не має, жодного відношення ОСОБА_1 до виконавчого провадження чи рішення суду на підставі якого було накладено арешт не має, тому просила суд його скасувати.

31.05.2023 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області провадження по справі відкрито та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, звернувся до суду з клопотанням в яком просив справу розглядати за відсутності представника відділу. Заперечень проти позовної заяви не вказав.

У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 67,7 кв м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.10.2020 року.

Як встановлено з матеріалів позову, в провадженні Жовтневого районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа № 2-4025 в якій відповідачем був син позивача ОСОБА_2 , та ухвалою від 19.05.2009 року було накладено арешт на все майно що належить відповідачу, а саме нерухоме майно що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При перевірці автоматизованої системи виконавчих проваджень відділом було виявлено виконавче провадження ВП № 13386320 з примусового виконання ухвали № 2-4025 від 19.05.2009 року виданої Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_2 .

З аналізу матеріалів справи слідує, що арешт накладався на майно відповідача ОСОБА_1 з метою забезпечення позову, однак жодного відношення до цивільної справи № 2-4025 в рамках якої і було накладено арешт нерухомість позивач не має.

Позивач вважає, що арешт та заборона відчуження на житловий будинок був накладений помилково та просить скасувати арешт та заборону на відчуження з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить їй на праві приватної власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Наявність обтяжень на майно обмежує законні права позивача ОСОБА_3 як власника, перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду в даному спорі набрало законної сили та на даний час заходи забезпечення позову продовжують діяти, оскільки існує заборона на відчуження майна.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси осіб, права яких можуть бути порушенні, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 316, 317, 319 Цивільного кодекс України, керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Зняти (скасувати) арешт та заборону відчуження з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою державного виконавця відділу виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області серії АВ № 978469 від 18.06.2009 року, реєстраційной номер обтяження № 38908360.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Є. М. Панасенко