Справа № 456/3822/22
Провадження № 2/456/274/2023
РІШЕННЯ

іменем України

13 квітня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря Дверій Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України та просив стягнути з відповідача державного підприємства «Стрийський КХП №1» Державного агентства резерву України у його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 17266,05 грн..

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що згідно наказу ДП «Стрийський КХП № 1» Державного резерву України від 08 листопада 2021 року №47к позивача було прийнято на роботу на посаду виконуючого обов`язки начальника охорони ДП «Стрийський КХП №1».

Згідно наказу ДП «Стрийський КХП №1» від 01.08.2022 року № 35-к, позивача було звільнено з даної посади за згодою сторін на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

При звільненні йому не була нарахована та не виплачена заробітна плата у розмірі 31763 грн. 46 коп. за період з 01.03.2022 року і по 31.07.2022 року включно, чим було порушено норми діючого законодавства.

Так при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установ, організацій проводяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою, що не було зроблено.

Оскільки відповідачем не була виплачена при звільненні нарахована сума заборгованості по виплаті заробітної плати 11 серпня 2022 року, позивач звернувся до суду про видачу судового наказу про стягнення з відповідача у його користь 31763 грн. 46 коп. заборгованості по виплаті заробітної плати за вищезазначений період. Згідно судового наказу від 12 серпня 2022 року по справі № 456/2578/22 з відповідача у користь позивача було стягнуто 31763 грн. 46 коп. Даний судовий наказ було подано для примусового виконання до Стрийського відділу ДВС у Стрийському районі Львівської області.

Згідно Постанови про закриття виконавчого провадження ВП 67999564 від 04.10.2022 року останній платіж по заборгованості по виплаті заробітної плати було стягнуто 29.09.2022 року та закінчено виконавче провадження.

Тобто, належна сума заборгованості за період за вищезазначений період йому була виплачена лише 29.09.2022 року, то згідно ст. 117 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з вищевикладеного розрахунок середньої заробітної плати розраховується останні два місяці, які передували звільненню були червень та липень 2022 року. Так у червні місяці 2022 року позивачу була нарахована заробітна плата розміром у червні 6959 грн. 34 коп. а оскільки у липні 2022 року позивач працював лише 3 робочих дні, тому береться заробітна плата за травень 2022 року, яка складала 9923 грн. 02 коп. Таким чином за 2 місяці заробітна плата становить 9923 грн. 02 коп. + 6959 грн. 34 коп. = 16882 грн. 36 коп. за фактично відпрацьованих ( 22 дн + 22 дн ) 44 дн. Середньоденна заробітна плата за два календарних місяці складає - 16882. 36 коп. грн. : 44 дн. = 383 грн. 69 коп. У зв`язку з тим , що відповідач затримав проведення розрахунку при звільненні, як вимагає діюче законодавство, та враховуючи, що з моменту звільнення та станом 29 вересня 2022 року пройшло 23 дн. +22 дн .= 45 дн., а тому середньомісячний заробіток за затримку розрахунку складає : 383 грн. 69 коп. х 45 дн. = 17266 грн. 05 коп.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, від представника позивача адвоката Волоховського О.І. надійшла заява, згідно якої такий просив проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги задоволити. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені ним за надання правової допомоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши відсутність з боку сторін заяв про врегулювання спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно довідки №12 від 03.11.2022, ОСОБА_1 , дійсно працював на ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1» Державного агентства резерву України на посаді в.о. начальника охорони згідно наказу №47 від 08.11.2021. В липні 2022 року відпрацював 3 робочі дні 24 години.

Згідно довідки про доходи Державного підприємства «Стрийський КХП №1» Державного агентства резерву України №243 від 04.09.2022 яка була видана ОСОБА_1 , вбачається, що позивачу у червні 2022 року була нарахована заробітна плата в розмірі 6959,34 грн., в травні 9923,02 грн.

У відповідності до копії судового наказу виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області від 12.08.2022 вбачається, що з боржника Державного підприємства «Стрийський КХП №1» Державного агентства резерву України стягнуто на користь ОСОБА_1 , заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 31763,46. Вказаний судовий наказ набрав законної сили 02.09.2022 та 06.09.2022 був виданий стягувачу.

У відповідності до постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2022 постановленої державним виконавцем Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гопей В.І., у зв`язку з тим, що боржником заборгованість по заробітній платі сплачено у повному обсязі згідно повідомлень ДП Стрийського КХП №1 ДАРУ, боржником заборгованість по заробітній платі сплачено 12.08.2022 6559,88 грн., (до відкриття виконавчого провадження), 07.09.2022 сплачено 6469,61 грн., 07.09.2022 сплачено 7650,93 грн., 14.09.2022 сплачено 5253,12 грн., та 29.09.2022 сплачено 5929,92 грн. 04.10.2022 виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №456/2578/22 виданого 06.09.2022 про стягнення 31763,46,10 грн. заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі закінчено.

Згідно довідки про доходи розрахунок середньої заробітної плати розраховується останні два місяці, які передували звільненню, червень та липень 2022 року. Так у червні місяці 2022 року позивачу була нарахована заробітна плата розміром у червні 6959 грн. 34 коп., у травні 2022 року, заробітна плата складала 9923 грн. 02 коп. Таким чином за 2 місяці заробітна плата становить 9923 грн. 02 коп. + 6959 грн. 34 коп. = 16882 грн. 36 коп. за фактично відпрацьованих ( 22 дн + 22 дн ) 44 дн. Середньоденна заробітна плата за два календарних місяці складає - 16882. 36 коп. грн. : 44 дн. = 383 грн. 69 коп..

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Спір між сторонами виник з приводу права позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому до правовідносин, котрі склалися між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), Закону України «Про оплату праці», Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Норми Конституції України є нормами прямої дії, положеннями ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Трудові відносини всіх працівників регулюються КЗпП. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України).

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків.

Згідно зі ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку в даному випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини ( ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 , працював виконуючим обов`язки начальника охорони ДП «Стрийський комбінат хлібопродуктів №1»Державного агентства резерву України та 01.08.2022 був звільнений.

Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що при звільнені його з роботи відповідачем не було проведено повного розрахунку. Невиплачено заробітню плату за період з березня по липень 2022 у розмірі 31763,46 грн. Вказана заборгованість повністю погашена тільки 29.09.2023.

Надаючи оцінку аргументам сторін, суд вважає аргументи сторони позивача належним чином обґрунтованими та мотивованими.

Так, суд вважає доведеним факт несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати та розрахункових коштів при звільнені 01 серпня 2022 року, що доведено матеріалами справи. При цьому остаточний розрахунок з позивачем було проведено 29.09.2022.

Відповідно, оскільки розрахунок з позивачем мав бути здійснений відповідачем 01.08.2022, то розрахунок відшкодування відповідно до ст. 117 КЗпП України слід проводити за період з 01.08.2022 по 29.09.2022 включно.

При цьому, при розрахунку оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з положень, наведених у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100.

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача слід розраховувати з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата (тобто, якщо подія відбулась у серпні, то за основу слід взяти попередні два місяці червень та травень, оскільки у липні позивач відпрацював лише три робочі дні), а, відтак, складає: (9923,02грн., + 6959,34 грн.) : 44 = 383,69 грн. де 9923,02 грн. нарахована заробітна плата за травень 2022, 6959,34 грн.- нарахована заробітна плата за червень 2022 року; 44 дні-це сума робочих днів у серпні та вересні.

Розраховуючи розмір середньої заробітної плати, суд враховує, що згідно із ст.50 КЗпП України тривалість робочого часу для найманих працівників має бути не більше 40 годин у тиждень. Так, при 5-денному робочому тижні з двома вихідними днями тривалість робочого дня не перевищує 8 годин. Кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 01.08.2022 до 29.09.2022 складає 44 робочих днів. Відтак, розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 01.08.2022 до 29.09.2022 становить 17266,05 грн. (із розрахунку 383,69 (середньоденний заробіток позивача) х 44 робочих днів, часу затримки розрахунку при звільненні).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц висловила таку правову позицію, що, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду бере до уваги таке.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (ст. 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (ч. 1 ст. 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

У відповідності до ч. 2 ст.233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

На вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Вказані правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) та у постанові від 20.07.2022 р. у справі № 204/3645/20 (провадження № 61-2520св22), які суд у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оскільки заробітна плата відповідачем була виплачена позивачу тільки 29.09.2022, тому строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільнені таким не пропущено.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

На підставі вищенаведеного, суд приходить висновку про задоволення позову, а саме що з Державного підприємства «Стрийський КХП №1» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 17266,05 гривень.

Щодо судових витрат.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Враховуючи той факт, що рішенням позов ОСОБА_1 , задоволено повністю, суд приходить до переконливого висновку, що з відповідача на користь на користь позивача підлягає стягненню судовий збір розмірі 992,40 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до котрої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.(ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(ч.4 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в додатковій Постанові Верховного суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесення позивачем вказаних витрат до заяви долучено копію квитанції до прибутково касового ордеру від 23.11.2022 про сплату адвокату за підготовку позовної заяви 2000 грн..

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на користь позивача слід стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн..

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Стрийський КХП №1» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 17266,05 (сімнадцять тисяч двісті шістдесят шість гривень 05 коп) грн..

Стягнути з Державного підприємства «Стрийський КХП №1» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп..

Стягнути з Державного підприємства «Стрийський КХП №1» Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Р. Т. Шрамко