Провадження № 2/521/708/23
28 березня 2023 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Філімончук М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики №О050521-02 від 05.05.2021 р.
Як вказав позивач, відповідно до п. 1 Договору позики Позикодавець передав у власність Позичальнику, а Позичальник прийняв у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 148428 гривень що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27.90 грн.) на день укладення даного Договору було еквівалентно 5320 доларів США. Про що відповідачем власноруч було складено розписку від 05.05.2021 року.
Позивач стверджує, що 05.11.2021 року, сторонами було укладено додаткову угоду до Договору позики, якою було внесено зміни до п. 1,5,6.1 Договору позики, змінивши суму позики (з 148 428 грн. на 140 448 грн.), що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 26.40 грн.) на день укладення Додаткової угоди до Договору позики еквівалентно 5320 доларів США 00 центів), про що відповідачем також власноруч було складено розписку від 05.11.2021 року.
Крім того, позивач вказує, що Сторони також погодили, що загальна сума в гривнях, яка підлягатиме поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 5320 доларів США 00 центів за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу( п.1 Договору позики).
Окрім того, як вказав позивач, п.5 Договору позики сторонами був погоджений графік повернення позичальником грошових коштів, відповідно до якого позичальник зобов`язався сплачувати борг частинами:
- 5808 грн. (еквівалент 220 дол. США) до 05.12.2021 р. включно;
- 5808 грн. (еквівалент 220 дол. США) до 05.01.2022 р. включно;
- 5808 грн. (еквівалент 220 дол. США) до 05.02.2022 р. включно;
- 5808 грн. (еквівалент 220 дол. США) до 05.03.2022 р. включно;
- 5808 грн. (еквівалент 220 дол. США) до 05.04.2022 р. включно;
- 111408 грн. (еквівалент 4220 дол. США) до 05.05.2022 р. включно;
Також, позивач вказує, що з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між сторонами був також укладений договір застави транспортного засобу.
Однак, позивач стверджує, що всупереч погодженому графіку повернення грошових коштів, відповідачем не було виконано боргове зобов`язання та не було сплачено жодної частини боргу.
Окрім того, як вказав позивач, пунктом 16.4. Договору позики сторони також погодили: у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору, або Договору застави, а також у разі втрати предмету забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором, або погіршення його стану, або умов його використання, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за цим Договором та іншим договором, укладеним сторонами в забезпечення виконання зобов`язань позичальника.
Позивач стверджує, що з боргової розписки, від 05.11.2021 року, вбачається, що Відповідач зобов`язався повернути борг до 05.05.2022 р. у розмірі 140448 грн., що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 26.40 грн.) на день укладення даного Договору було еквівалентно 5320 доларів США, з даного слідує, що Відповідач визнав себе боржником в розумінні ст. 509 ЦК України.
Також, позивач стверджує, що сума основного грошового зобов`язання, яка підлягає стягненню з відповідача станом на дату складання позовної заяви складає 212268 грн. (5320$*39.90 (згідно курсу АТ КБ «ПРИВАТБАНК», станом на день підготовки позовної заяви - 1$=39.90).
Позивач у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду його представник подав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся неодноразово належним чином (а. с. 41, 42, 45, 51, 55, 60, 65).
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 05.05.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики № О050521-02 у письмовій формі, за умовами яких позивач передав відповідачеві в борг 148428,00 грн., що за курсом НБУ (1 долар США=29,90) еквівалентно 5320,00 доларів США, з кінцевим строком повернення до 05.10.2021 року (а. с. 8 10).
Про факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 склав власноруч складену розписку (а. с. 11 12).
З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між сторонами був також укладений договір застави транспортного засобу, від 05.05.2021 року, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гордою І.В. та зареєстрований в реєстрі під № 692 (а. с. 13 16).
05.11.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до Договору позики, якою було внесено зміни до п. 1,5,6.1 Договору позики, змінивши суму позики (з 148428 грн. на 140448 грн.), що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 26.40 грн.) на день укладення Додаткової угоди до Договору позики еквівалентно 5320 доларів США 00 центів), про що відповідачем також власноруч було складено розписку від 05.11.2021 року (а. с. 17 20).
Всупереч погодженому графіку повернення грошових коштів, відповідачем не було виконано боргове зобов`язання та не було сплачено жодної частини боргу.
На спростування вказаного матеріали справи не містять жодного доказу.
Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.
За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Статтею 1047 ЦК України, встановлено форму договору позики.
Так, згідно до частини першої вказаної статті, договір позики укладається у письмовій формі.
У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Зокрема, такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18.01.2017 року в справі № 6-2789цс16.
Крім того, відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вже було встановлено судом, відповідач, покладені на себе зобов`язання не виконав, суму боргу в добровільному порядку повністю у встановлений термін не повернув.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Так, згідно розрахунків заборгованості, наданих представником позивача, за договором позики № О050521-02, від 05.05.2021 р., -
-сума основного боргу 212268,00 грн (еквівалент 5320 доларів США);
-пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання 169814,40 грн.;
-інфляційні збитки 7514,29 грн.;
-відсотки за користування грошовими коштами 1395,73 грн. (а. с. 22 24).
Проте, з заявленим позивачем розрахунком, суд не може погодитись в частині стягнення з відповідача суми нарахованої позивачем пені.
В іншій ж частині розрахунок є належним.
Так, статтею 21 Закону України «Про споживче кредитування» законодавцем встановлено, що у договорах про споживчий кредит, пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а також не може бути більшою ніж 15% від суми простроченого платежу.
Як вбачається з наданого представником позивача, розрахунку, розмір пені, визначений позивачем у позовних вимогах, становить - 169814,40 грн., що значно перевищує 15% від суми простроченого платежу, а отже, позивачем не були враховані положення Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову частково.
Щодо стягнення позивачем судових витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Згідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частинами 3, 4, 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», від 05 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні на користь якої ухвалене рішення.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Судом встановлено, що допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Жекало І.С.
Частинами першою та другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Таку ж позицію було викладено у Постанові Великої палати Верховного Суду по справі № 904/4494/18 провадження № 12-110гс19 від 12 листопада 2019 року.
В матеріалах справи містяться докази сплати позивачем вказаних витрат (а. с. 54 56).
Проте, в Акті вказано, що лише підготовка позову коштує 10 тисяч гривень, консультація -1000грн. та участь у засіданні - 4000грн.
У цьому зв`язку, суд зазначає, що 3 листопада 2022р. Верховна Рада затвердила Держбюджет України на 2023 рік, згідно до якого, мінімальна зарплата в Україні в 2023 році складає 6700 гривень на місяць і не буде змінюватися протягом наступного року.
Частиною 4 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Крім цього, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки вимоги позову суд задовольняє частково, враховуючи процент задоволених вимог (64,71 %), то з відповідача на користь позивача слід стягнути частково витрати по сплаті судового збору, а саме: у розмірі 2530,18 грн. (а. с. 28).
Керуючись ст. ст. 202, 207, 525, 526, 530, 625, 629, 1046 - 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-266, 280 - 284, 353 - 355 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики №О050521-02 від 05.05.2021 р., у загальному розмірі:
- сума основного боргу 212268,00 грн (еквівалент 5320 доларів США);
- інфляційні збитки 7514,29 грн.;
- відсотки за користування грошовими коштами 1395,73 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 8000,00 грн..
В іншій частині вимог позову, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору, у розмірі 2530,18 грн..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені, ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук