ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23703/22

Провадження № 22-ц/4820/675/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/23703/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2023 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Спорт-Прогрес» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказувала, що з 17.03.2021 по 02.05.2022 вона працювала на посаді інженера у ПП «Спорт-Сервіс» і була звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Позивачка посилається на те, що при розрахунку 02.05.2022 відповідач не виплатив їй заробітну плату за березень 2022 року в сумі 7304 грн, а також незаконно утримав із заробітної плати 2240 грн, які були заплачені іншій компанії за її навчання з електробезпеки при підвищенні кваліфікації. У зв`язку із тим, що відповідач не провів повний розрахунок з позивачкою при звільненні, тому вона вважає, що має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 02.05.2022 по день ухвалення рішення.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПП «Спорт-Сервіс» невиплачену заробітну плату при звільненні з роботи 02.05.2022 у розмірі 9544 грн та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення у розмірі 77638,95 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2023 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що нею не доведено обставини, на які вона посилалася в позовній заяві. Адже в матеріалах справи наявні копії розрахункових листів по виплаті позивачці заробітної плати з березня 2021 року по травень 2022 року, довідка з АТ КБ «Приватбанк» від 29.06.2022 про банківський рахунок позивачки, на яку відповідач перераховував заробітну плату, з яких вбачається, що частину заробітної плати в розмірі 7304 грн ОСОБА_1 виплачено не було. Також, апелянтка вказує, що нею були надані докази щодо незаконного утримання з її заробітної плати 2240 грн. Проте, суд першої інстанції вищевказані письмові докази не досліджував. Поміж того, апелянтка посилається про неврахування судом першої інстанції те, що згідно довідки ПП «Спорт-Сервіс» від 24.10.2022 їй начебто було виплачено 121328,35 грн, проте згідно довідки з банку відповідач їй перерахував лише 114024,35 грн, тобто різниця недоплати становить 7304 грн. ОСОБА_1 також зазначає, що судом першої інстанції не були досліджені наказ ПП «Спорт-Прогрес» від 28.02.2022 «Про запровадження дистанційної роботи», копія наказу відповідача від 01.06.2022, копія пояснювальної записки головного бухгалтера від 01.06.2022, копія табелю обліку використання робочого часу за березень 2022, копія розрахункової відомості ОСОБА_1 за березень 2022 року, копія наказу ПП «Спорт-Прогрес» від 02.05.2022, копія акту про відмову ОСОБА_1 від підписання наказу.

Тому ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Спорт-Прогрес» погоджується із висновками суду першої інстанції та просить в задоволені апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. Так, відповідач вказує, що станом на 02.05.2022 Підприємство розрахувалося з позивачкою в повному обсязі. Днем звільнення ОСОБА_1 є 02.05.2022 та згідно табелю обліку використаного робочого часу позивачка відпрацювала на підприємстві 3 год і зазначений факт нею не оскаржується. Також, відповідач зазначає, що позивачкою факт ознайомлення та підписання наказу від 28.02.2022 не оспорюється, наказ не оскаржується та не є предметом цього спору. ПП «Спорт-Прогрес» вказує, що оскільки ОСОБА_1 з 01.03.2022 по 04.03.2022 працювала по 8 годин, а із 09.03.2022 по 31.03.2022 по 1 годині в день, тому їй було нарахована та виплачена заробітна плата за березень 2022 року в розмірі 3000 грн. Крім того, відповідач вважає, що ним було правомірно здійснено утримання в розмірі 2240 грн витрат, понесених на навчання ОСОБА_1 . Також, оскільки Підприємством проведено усі розрахунки із позивачкою, а тому позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до задоволення не підлягає. Разом з тим, з огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку 77638,95 грн зі встановленим розміром «нібито» заборгованості, зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивачки, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 19 квітня 2023 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2023 року у справі №686/23703/22 в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПП «Спорт-Прогрес» заборгованості по заробітній платі в загальній сумі 9544 грн скасовано, провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито.

Таким чином, предметом перегляду в апеляційній інстанції є судове рішення про відмову у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 77638,95 грн.

Позивачка ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу в зазначеній частині з підстав у ній наведених.

Представник відповідача ПП «Спорт-Прогрес» Мельничук І.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності цих вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 17.03.2021 по 02.05.2022 працювала на посаді головного інженера ПП «Спорт-Прогрес» (а.с.6-7).

Остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачкою відповідач здійснив 29 березня 2023 року, що підтверджується долученою до пояснень копією відомості розподілу витрат №230329РВ23 від 29.03.2023, призначення: заробітна плата та визнається учасниками справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 4 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із законом підприємство, установа, організація зобов`язані провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18, зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані передусім не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу матеріальної відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27квітня 2016 року у справі №6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку зі звільненням працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Відповідно до відомостей довідки ПП «Спорт-Прогрес» №24/06/2022 від 24.06.2022 з 03.05.2022 (початок відліку для обрахунку середнього заробітку) по 02.11.2022 (межі позовних вимог а.с.4), кількість затримки остаточного розрахунку при звільненні позивачки становить 184 дні, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 розрахована за попередні два місяці до звільнення становить 419,67 грн (12800 грн (заробітна плата за березень 2022 року) + 12800 (заробітна плата за квітень 2022 року) / 61 (кількість днів за попередні два місяці до звільнення)), розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 77219, 28 грн (419,67 грн * 184).

При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03.05.2022 по 02.11.2022 колегія суддів приймає до уваги те, що розмір заборгованості відповідача перед позивачкою з виплати належних останній сум становив 9544 грн (розмір заробітної плати), які в ході розгляду справи були виплачені ПП «Спорт-Прогрес» позивачці. Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав через шість місяців з дня звільнення і обґрунтувань неможливості звернення до суду за захистом порушеного права раніше позивачкою не зазначено. Крім того, колегія суддів при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні бере до уваги введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану та кількість працівників підприємства (35 осіб, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу ПП «Спорт-Прогрес» а.с. 58-60).

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 03.05.2022 по 02.11.2022 у сумі 10 000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивачки, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, але є співмірною розміру заборгованості з урахуванням вже виплаченої заробітної плати, яка підлягала виплаті роботодавцем при звільненні працівника.

Згідно з ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову, тому з ПП «Спорт-Прогрес» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог у сумі 319,55 грн (2481 грн (сума судового збору, сплаченого позивачкою за подання позову та апеляційної скарги)*12,88 (% задоволених вимог)/100).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2023 року в частині відмови в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення цієї позовної вимоги.

Стягнути з Приватного підприємства «Спорт-Прогрес» (; вул. Трудова, 11А, м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 10000 (десять тисяч) грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Приватного підприємства «Спорт-Прогрес» (; вул. Трудова, 11А, м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 319 (триста дев`ятнадцять) грн 55 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.3 ч.2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай