Справа № 357/3219/23
Провадження № 2/357/1383/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 травня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Сокур О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та коштів на особисте утримання, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та коштів на особисте утримання, мотивуючи тим, що вона з відповідачем по справі зареєструвала шлюб 19 лютого 2022 року у білоцерківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ ), актовий запис № 138. Від спільного життя мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та знаходиться на її матеріальному забезпечені. Відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, а сама вона не має матеріальної змоги забезпечити сина всім необхідним. Також вона не працює, так як знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною і потребує матеріальної допомоги. Відповідач працездатний та матеріально забезпечений, на користь інших осіб аліментів не сплачує. Просила суд стягувати з відповідача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду та його повноліття. Стягувати з відповідача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на її особисте утримання 1/6 частку його доходу щомісячно до досягнення сином Оскаром 3-х річного віку ( а. с. 1-3 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2023 року ( а. с. 12 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи.

24 березня 2023 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 16 ).

Позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача ( ч. 1 ст. 28 ЦПК України ).

З матеріалів справ вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( а. с. 7 ).

Отже, з урахуванням вимог ст. 28 ЦПК України позовна заява ОСОБА_1 підлягає розгляду Білоцерківським міськрайонним судом Київської області.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна.

Ухвалою судді від 27 березня 2023 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 19 квітня 2023 року ( а. с. 18-19 ).

24 квітня 2023 року за вх. № 18185 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача.

Згідно отриманої відповіді відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованим не значиться.

19 квітня 2023 року визнано неявку позивача в судове засідання без поважних причин та відкладено розгляд справи на 19.05.2023 року.

05 травня 2023 року за вх. № 20601 судом отримано відзив на позовну заяву, який підписаний представником відповідача адвокатом Сідоровою І.А. В зазначеому відзиві позовні вимоги позивача просили задовольнити частково, стягувати з нього, ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення позивача до суду до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог просили відмовити. Відзив обґрунтований тим, що сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку щомісяця, а також надавати дружині кошти на її утримання до досягнення сином трирічного віку, не має змоги за станом здоров`я та через скрутне матеріальне становище. Він не має стабільного заробітку, що підтверджується відомостями з податкової інспекції та пенсійного фонду, і фактично змушений частково перебувати на утриманні своєї матері ОСОБА_6 , яка отримує мінімальну заробітну плату. У нього не має у власності нерухомого майна та транспортних засобів, що підтверджується інформаційною довідкою та довідкою з сервісного центру МВС.

Ухвалою суду від 16 травня 2023 року судове засідання постановлено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за клопотанням представника відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , кожний окремо, підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 , кожний окремо, визнали позовні вимоги позивача частково, просили стягувати з нього, ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення позивача до суду до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині вимог просили відмовити. Відмова мотивована обставинами, які викладені у відзиві на позов.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2022 року, про що в матеріалах справи свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області від 27.12.2002 року, актовий запис № 1515 ( а. с. 8 ).

Так, від шлюбу у подружжя народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в матеріалах справи свідчить повторна копія свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_2 , виданого Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ) від 07 червня 2022 року, актовий запис № 159, де батьками останнього вказано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ( а. с. 9 ).

Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач зазначає, що дитина проживає з нею та знаходиться на її матеріальному забезпечені, в свою чергу, відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, а сама вона не має матеріальної змоги забезпечити сина всім необхідним, вона не працює, так як знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною і також потребує матеріальної допомоги, тому вимушена звернутися до суду.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини першої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Той з батьків, з ким мешкає дитина, має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину.

Так, не існує законодавчої заборони чи обмеження стосовно способів стягнення аліментів без розлучення.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.

При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц.

Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач визначила спосіб стягнення аліментів саме у частці.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц.

Так, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21, провадження № 61-15542св21.

Так, відповідач та його представник, як у відзиві на позовну заяву так і судовому засіданні позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на дитину визнали частково, саме стягнення з нього, ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення позивача до суду до досягнення дитиною повноліття.

Сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку щомісяця, зазначав, що не має змоги за станом здоров`я та через скрутне матеріальне становище.

Так, посилання на стан здоров`я, відповідач до відзиву додав свідоцтво про хворобу № 356/106 від 17.07.2013 року, де 11 липня 2013 року ВЛК встановила перелік сукупних хвороб.

Інших належних та допустимих доказів того, що відповідач проходив періодичні обстеження, лікування, його стан погіршився з 2013 року по день розгляду справи, відповідачем суду не надано, як не дано доказів встановлення йому будь-якої групи інвалідності, у зв`язку з чим, останній позбавлений можливості працювати.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Навпаки, з індивідуальних відомостей про застраховану особу відповідача, наданих Пенсійним фондом України вбачається, що відповідач працював та отримував дохід у 2013, 2015, 2016, 2019, 2021 та 2022 роках, що свідчить про спроможність останнього працювати.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи відповідача про скрутне матеріальне становище у зв`язку з відсутністю роботи, оскільки як встановлено в судовому засіданні останній не намагається знайти роботу, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, про що свідчить додана відповідачем до відзиву Довідка Кременецької філії Тернопільського обласного центру зайнятості від 24.04.2023 року за вих. № 150.

Отже, нормами чинного законодавства визначено, що відсутність доходів не знімає з боржника обов`язки по сплаті аліментів.

До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Таким чином, при визначенні розміру аліментів, суд оцінює надані докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності, при цьому виходить також із захисту інтересів дитини, забезпеченням необхідних для її життєдіяльності, збереження рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується для забезпечення гармонійного розвитку.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання сина є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Стосовно позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на її користь на особисте утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох річного віку, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

З наявної у матеріалах справи копії довідки, яка видана ОСОБА_1 27.09.2022 року за вих. № 1108/10 Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради вбачається, що позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та отримує державну допомогу при народженні дитини на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 860,00 грн., щомісячно, з 01.09.2022 року по 01.05.2025 року (а. с. 8).

Отже, встановлено, що позивач ОСОБА_1 на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення сином 3-х річного віку, а тому потребує матеріальної допомоги.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні під час розгляду справи та не спростовано з боку відповідача, подружжя не проживають однією сім`єю майже рік, проживають в різних місцях, позивач у батьків в м. Біла Церква Київської області, а відповідач в м. Кременець Тернопільської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Якщо підставою для сплати аліментів є вагітність або проживання з дитиною до 3-х років або з дитиною з інвалідністю, то згідно з законом, працездатність або рівень доходу того з подружжя, на користь якого стягуються аліменти, не має значення.

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини.

Отже, чоловік/дружина, з якою проживає дитина до досягнення дитиною 3 років, має право на утримання під час шлюбу і в разі розірвання шлюбу.

Встановлено та не спростовано сторонами, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, позивачем по справі.

До того ж, проживання дитина з матір`ю підтверджується і наявний в матеріалах справи Акт № 17/2023 про фактично проживаючих осіб від 22 березня 2023 року ( а. с. 7 ).

Як встановлено та зазначено вище, та враховуючи можливість відповідача працювати ( його працездатність ) та надавати матеріальну допомогу, позивач має право на своє особисте утримання до досягнення диною трьох річного віку та правомірно звернулася до суду з вказаними вимогами.

Тому суд, оцінюючи докази в їх сукупності та виходячи при цьому із принципу розумності, враховуючи майновий стан як відповідача, так і позивача, враховуючи наявну можливість працювати з боку відповідача, отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу, дійшов висновку щодо можливого стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, однак зменшивши до 1/8 частки, яка є справедливою і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача та буде необхідним та достатнім для забезпечення позивача.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З 1 січня 2023 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» ставки судового збору змінюються.

Як визначено у Законі, судовий збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню, а остання була звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 гривень.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 84, 179, ст. ст. 180-183, ч. 1 ст. 191 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 187, 263-265, 273, 274, 353-355, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства», ст. 51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Законом України «Про судовий збір», суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та коштів на особисте утримання, - задовольнити частково.

Стягувати з відповідача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 березня 2023 року і до досягнення сином повноліття.

Стягувати з відповідача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 23 травня 2023 року і до досягнення дитиною сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 включно.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 1073,60 гривень ( одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок ).

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складено 24 травня 2023 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов