Справа № 444/1991/23
Провадження № 2/444/709/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Виконавчого комітету Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею площею 41,6 м2, житловою площею 19,9 м2, допоміжна площа 21,7 м2, з господарською будівлею, а саме визнання за нею права власності на 1/2 даного житлового будинку з відповідною частиною господарської будівлі в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а права власності на 1/2 даного житлового будинку з відповідною частиною господарської будівлі визнати за ОСОБА_1 як членом колишнього колгоспного типу двору.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що її дошлюбним прізвищем є ОСОБА_3 , а в свідоцтві про народження по батькові зазначено як ОСОБА_4 , хоча згідно паспорта громадянина України її по батькові є ОСОБА_5 , однак звертає увагу, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є тотожними українськими іменами.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 28.03.2023 року встановлено юридичний факт родинних відносин між фізичними особами, а саме те, що вона, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стверджує, що її мати, ОСОБА_2 була головою, а вона членом колгоспного типу двору за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 30.06.1990 року та станом на 15.04.1991 року.

Так як будинок, який станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного типу двору за адресою: АДРЕСА_1 , була ОСОБА_2 , а вона, ОСОБА_1 , членом даного двору, які не втратили право на частку в даному двору, виходячи із рівності часток членів двору, то відповідно їй та матері, ОСОБА_2 належало по 1/2 частці даного двору.

Вказує, що після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина за заповітом, оскільки матір`ю було складено заповіт на її користь на все майно.

Внаслідок звернення в Жовківську державну нотаріальну контору було зареєстровано спадкову справу, однак їй постановою № 523/01-16 від 16 червня 2023 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із недотриманням п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що не подано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, що підлягає реєстрації.

Позивач стверджує, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як була зареєстрована та постійно проживала з матір`ю на час відкриття спадщини, тобто на день смерті матері, вела з нею спільне господарство, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті.

Вона єдиний спадкоємець після смерті матері, яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку і прийняли таку немає.

Вважає, що її право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 19.06.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 03.07.2023 року о 13 год. 30 хв.

Витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) належним чином завірену копію спадкової справи № 210/2023, яка заведена 16.06.2023 року після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Виконавчого комітету Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від них на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника Жовківської ДНК. Зазначили, що при вирішенні справи покладається на думку суду.

Крім того на виконання вимог ухвали суду надіслано на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи № 210/2023, яка заведена 16.06.2023 року після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у селі Пирятин, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 25.05.2002 року.

Своє дошлюбне прізвище ОСОБА_3 вона змінила внаслідок одруження 18.02.1960 року із ОСОБА_9 у Бишківській сільській раді Рава-Руського району Львівської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження було зроблено відповідний запис за № 3 Після реєстрації одруження присвоєно прізвища чоловікові та дружині ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 18.02.1960 року.

Суд враховує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є тотожними українськими іменами.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 28.03.2023 року у справі № 444/588/23, провадження № 2/444/409/2023 року, яке набрало законної сили 28.04.2023 року, встановлено юридичний факт родинних відносин між фізичними особами, а саме те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , є дочкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідно матір`ю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

З випискок з погосподарської книги № 1102 та № 1103, які видані 27.12.2022 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Бишківського старостинського округу № 4 Львівського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_2 була головою, а позивач ОСОБА_1 членом колгоспного типу двору за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 30.06.1990 року та станом на 15.04.1991 року.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок, який станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного типу двору за адресою: АДРЕСА_1 , була ОСОБА_2 , а позивач ОСОБА_1 членом даного двору, які не втратили право на частку в даному двору, виходячи із рівності часток членів двору, суд приходить до висновку, що відповідно позивачу та її матері, ОСОБА_2 , належало по 1/2 частці даного двору.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 24.09.1992 року було зроблено запис за № 24 та що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , яке видане Бишківською сільською радою Жовківського району Львівської області 24.09.1992 року.

Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинностіЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Суд приходить до висновку, оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

Згідно ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно статті 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Із заповіту, який посвідчено 12.06.1992 року ОСОБА_12 , секретарем виконкому Бишківської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 10, вбачається, що ОСОБА_2 було складено заповіт, згідно якого вона на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, яке на день її смерті належатиме їй на праві особистої власності, заповіла у власність своєї дочки, ОСОБА_1 , 1941 року народження, тобто користь позивача.

Даний заповіт, який знаходиться у виконкомі Добросинсько-Магерівської сільської ради, посвідчений від імені ОСОБА_2 , не змінювався і не скасовувався, що підтверджується записом від 27.12.2022 року, який складений старостою Бишківського старостинського округу № 4 Добросинсько-Магерівської сільської ради.

Як наслідок , спадкування після смерті ОСОБА_2 відбувається за заповітом.

Суд враховує, що позивач як спадкоємець за заповітом звернулася 16 червня 2023 року у Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, ОСОБА_2 .

Внаслідок її звернення було зареєстровано спадкову справу № 210/2023, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 72852192 від 16.06.2023 року.

Однак, Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) постановою № 523/01-16 від 16 червня 2023 року відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із недотриманням п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що не подано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, що підлягає реєстрації.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме,місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

З довідки № 382, яка видана 20.04.2023 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Бишківського старостинського округу № 4 Львівського району Львівської області, вбачається, що померла ОСОБА_2 до дня смерті була зареєстрована і проживала в АДРЕСА_1 , при такому складі сім`ї станом на день смерті: ОСОБА_2 , 1909 року народження, та ОСОБА_1 , 1941 року народження, дочка, тобто позивач у справі.

ОСОБА_1 , дочка померлої ОСОБА_2 , проживала разом із нею та була зареєстрована по АДРЕСА_1 до дня її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вели спільне господарство, підтверджується довідкою №383, яка видана 20.04.2023 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Бишківського старостинського округу № 4 Львівського району Львівської області.

Осіб, які б мали право на обов`язку частку і прийняли таку чи інших осіб, які прийняли спадщину внаслідок спільного проживання разом із ОСОБА_2 на день смерті чи внаслідок звернення за такою до нотаріуса з матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено.

Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 не видавалися.

Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, так як була зареєстрована та проживала разом із матір`ю, вела спільне господарство.

Із довідки № 1455, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 13.05.2022 року, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , не проводилась.

Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Миляво належить до Добросинсько-Магерівської територіальної громади Львівського району Львівської області.

Згідно рішення виконкому № 4 від 21.01.2021 року Бишківської сільської ради Жовківського району Львівської області вулицю Чапаєва в селі Миляво, Жовківського району Львівської області перейменовано на АДРЕСА_1 , що підтверджується викладеним у довідці № 1101, яка видана виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Бишківського старостинського округу № 4 Львівського району Львівської області 27.12.2022 року.

З довідки № 1104, яка видана виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Бишківського старостинського округу № 4 Львівського району Львівської області 27.12.2022 року, вбачається, що згідно рішення Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області № 14 від 10.12.2020 року село Миляво Львівського (колишнього Жовківського) району належить до Бишківського старостинського округу № 4 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі сільської ради.

Викладеним у довідці № 1100, яка видана виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Бишківського старостинського округу № 4 Львівського району Львівської області 27.12.2022 року, стверджується, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить померлій ОСОБА_2 , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як вбачається із позовної заяви, позивач зазначає, що в неї відсутній правовстановлюючий документ, який б підтверджував право власності матері, ОСОБА_2 , на житловий будинок.

Суд враховує, що даний документ відсутній, оскільки реєстрація права власності на житловий будинок не проводилася.

З технічного паспорта на будинок садибного типу, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 13.05.2022 року, з Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та з довідки-характеристики № 51, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 09.01.2023 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , вбачається, що рік побудови житлового будинку 1960, площа забудови 51,5 м.кв., загальна площа житлового будинку 41,6 м. кв., житлова площа 19,9 м. кв., допоміжні приміщення: коридор, кладова. При будинку є допоміжна будівля-сарай.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормою статті 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, ОСОБА_2 , прийняла після її смерті спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як була зареєстрована та постійно проживала з матір`ю на час відкриття спадщини, тобто на день смерті матері, вела з нею спільне господарство, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті.

Вона єдиний спадкоємець після смерті матері, яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку і прийняли таку немає.

Суд приходить до висновку, що матері позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка була головою колгоспного типу двору, та позивачу як члену даного колгоспного типу двору, беручи до уваги рівність часток всіх членів колгоспного типу двору, належало на праві власності кожній 1/2 частка колгоспного типу двору по АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель.

Як наслідок, за позивачем ОСОБА_1 , як єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері, ОСОБА_2 , підлягає визнанню право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Крім того, за позивачем як членом колгоспного типу двору АДРЕСА_1 , яка до 15.04.1991 року не втратила права на частку в майні двору з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та встановлених судом обставин справи підлягає визнанню право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель.

Тобто, сумарно за позивачем підлягає визнанню право власності на весь будинок.

Враховуючи встановлені обставини, які підтверджені доказами, суд приходить до висновку, що право власності позивача на житловий будинок з господарською будівлею підлягає захисту в судовому порядку.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею площею 41,6 м2, житловою площею 19,9 м2, допоміжна площа 21,7 м2, з господарською будівлею, сараєм, а саме:

- 1/2 частини даного житлового будинку з відповідною частиною господарської будівлі в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 1/2 частини даного житлового будинку з відповідною частиною господарської будівлі визнати за ОСОБА_1 як членом колишнього колгоспного типу двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 03.07.2023 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.