РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/1268/17

Провадження № 22-ц/4815/644/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

Ковальчук Н.М

секретар Пиляй І.С.,

учасники справи:

за позовом:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ;

за позовом:

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Кушнір Н.В. в м. Рівне, дата складення повного тексту рішення 16 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно, набуте до вступу в шлюбу, виділ в натурі майна, набутого під час перебування в шлюбі, в порядку його поділу, усунення перешкод у здійсненні права користування, володіння та розпорядження майном та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про стягнення додаткових витрат на дитину та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

30 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнень, просив:

--- здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до варіанту №2 висновку судового експерта №201214/1_ФМ від 10 березня 2021 року таким чином:

-- виділити позивачу та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності, припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказане майно:

1) в незакінченому будівництвом житловому будинку АДРЕСА_1 , виділити приміщення: 1 площею 2,8 кв.м; 2/1 площею 17,9 кв.м; 3 площею 10,1 кв.м; 4/1 площею 9,3 кв.м; 8 площею 5,8 кв.м; 8 площею 13,3 кв.м; 10 площею 13,5 кв.м; 11/1 площею 7,8 кв.м; 13 площею 5,9 кв.м; 14 площею 3,9 кв.м; 16 площею 38,7 кв.м; 21/1 площею 4,3 кв.м; що становить 41,3/100 (0,413); 35,5/86 (0,355);

2) із земельної ділянки площею 0,11 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:013:0392, виділити земельну ділянку площею 377,0 кв.м, що позначена на плані синім кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (98,5), в м: 9,976-5,730-2,495-4,080-2,540-3,552-27,658-2,350-51,746-10,418.

-- виділити відповідачу та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності, припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказане майно:

3) в незакінченому будівництвом житловому будинку АДРЕСА_1 , виділити приміщення: 2/1 площею 3,5 кв.м; 4/2 площею 7,2 кв.м; 5 площею 22,7 кв.м; 6 площею 9,7 кв.м; 7 площею 18,8 кв.м;11/2 площею 37,1 кв.м; 12 площею 21,8 кв.м; 15 площею 6,7 кв.м; 17 площею 5,6 кв.м; 18 площею 23,2 кв.м; 19 площею 20,3 кв.м; 21 площею 4,7 кв.м; що становить 58,7/100 (0,587); 50,5/86 (0,505).

4) із земельної ділянки площею 0,11 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:013:0392, виділити земельну ділянку площею 696,0 кв.м, що позначена на плані зеленим кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (98,5), в м: 48,418-19,640-27,658-2,770-13,362-2,725-9,976-11,708.

--- залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 26,0 кв.м, що позначена на плані жовтим кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (90,0), в м: 13,362-2,770-3,552-2,540-4,080-2,495-5,30-2,725.

Позов обґрунтований наступним.

18 вересня 1994 року він купив за власні кошти спірну земельну ділянку розміром 0,11 га, яка розташована на території Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області в с. Городище (на сьогодні назву с. Городище змінено на назву с. Кругле у зв`язку з розмежуванням території сіл, які знаходяться на території Городищенської сільської ради Рівненського району). Ця земельна ділянка була надана у власність рішенням Городищенської сільської ради № 57 від 06 серпня 1993 року.

На час сплати вартості він не перебував у шлюбі. На підтвердження оплати ним повної вартості земельної ділянки продавець ОСОБА_3 написала йому власноручно розписку із зобов`язанням переоформлення на нього при його першій вимозі. На момент сплати цих коштів на цій земельній ділянці не були розпочаті жодні будівельні роботи (що вбачається із розписки). На момент сплати коштів ОСОБА_3 повідомила, що земельна ділянка, яку вона де-факто продала, ще не переоформлена на неї як спадщина після смерті її чоловіка, а тому позивач та ОСОБА_3 домовились, що він розпочне будівництво свого житлового будинку на належній ОСОБА_3 земельній ділянці, а після того, як добудуються 15% житлового будинку, земельна ділянка буде переоформлена на нього.

В період з 20.09.1994 року по квітень 1995 року ним за особисті кошти було розпочато та проведено будівельні роботи по будівництву житлового будинку, а саме: збудовано цокольне приміщення та перший поверх житлового будинку і їх було перекрито панелями перекриття. Переоформити на себе належним чином збудоване ним домоволодіння (незавершене будівництво) він не зміг, оскільки ОСОБА_3 після смерті її чоловіка приймала спадщину за законом відповідно до норм діючого на той час ЦК України (в редакції 1963 року).

З початку жовтня 1994 року по квітня 1995 року він за допомогою будівельних бригад розпочали будівництво житлового будинку, на той час всі будівельні матеріали були придбані ним за власні кошти, а оплата за послуги проводилась ним особисто.

30 травня 1995 року він вступив у шлюб з ОСОБА_2 , 31.03.2014 року шлюб між ними було розірвано. За період шлюбу подружжям продовжувалось будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у користуванні цим будинком, не надає доступу для можливості проведення його оцінки, а також визначити його стан готовності, а оскільки будівництво є незавершеним, то фактично можливий його поділ як будівельні матеріали.

Враховуючи наведене, просить задовольнити вказаний позов.

03 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень просила::

--- стягнути з ОСОБА_1 на її користь 1/2 додаткових витрат, пов`язаних з навчанням дитини у сумі 8 889,64 грн;

--- стягнути з ОСОБА_1 на її користь 56 554,86 грн в рахунок відшкодування половини ринкової вартості проданого без її згоди автомобіля;

--- визнати за ОСОБА_2 одноосібне право на спірне майно та понесені судові витрати.

Позов обґрунтований наступним.

З літа 1992 року вона без офіційного оформлення відносин фактично вступила у шлюб із ОСОБА_1 , спільно проживали, вели спільне господарство, 30.05.1995 року шлюб із ОСОБА_1 був офіційно зареєстрований.

За час перебування у шлюбі вони з ОСОБА_1 стали власниками нерухомого та нерухомого майна, зокрема вона стала власником будинку АДРЕСА_1 . Також вони набули у власність автомобіль марки Volkswagen, модель Caddy, д.р.н. НОМЕР_1 , який 27.02.2013 року було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Під час шлюбу в них народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 12.06.1996 року.

Позивачка, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, купила об`єкт незавершеного будівництва, готовий на 15%, нині це будинок АДРЕСА_1 , вказане встановлено у рішенні Апеляційного суду Рівненської області від 03.08.2015 р.

До 29.01.1999 року вона за власні кошти, які заробляла, довела це незавершене будівництво до із 15% до 40% готовності.

Ухвалою Рівненського міського суду від 29.01.1999 року по справі №2-210/1999 була затверджена мирова угода між нею та відповідачем, згідно з якою ОСОБА_1 ствердив, що ніяких прав і претензій на незавершене будівництво житлового будинку в с. Городище Рівненського району Рівненської області, оформлене відповідно до договору купівлі-продажу 20.06.1996 року і зареєстровано в реєстрі за № 621, не має і мати не буде. В свою чергу, у цій ухвалі вказано, що вона ствердила, що ніяких прав та претензій на приватизовану ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 не має і мати не буде. Вказана ухвала не оскаржувалось та не скасована.

Відповідач, без її згоди, в лютому 2014 року, продав вказаний автомобіль, а кошти, отримані від його реалізації, відповідач їй не дав.

Після розлучення вона за власні кошти добудовувала будинок до готовності з 86% до 100%. Вважає, що частка її особистої приватної власності нерухомого майна складає 77%, проте через існування ухвали від 29.01.1999 року, вважає, що судом має бути визнане 100% власності на вказаний будинок.

Земельну ділянку під вказаним будинком отримала у користування ще під час шлюбу, проте набула на неї власність вже після розірвання шлюбу, а тому вона є її особистою власністю.

Під час шлюбу та після його розірвання відповідач не надавав кошти для оплати за навчання їх спільної дочки, в свою чергу позивачка сплатила 17 779,00 грн, з яких 8 889,64 грн слід стягнути з ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, просить задовольнити вказаний позов.

05 листопада 2018 року до суду першої інстанції надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за необґрунтованістю та безпідставністю.

При цьому вказав, що спірний автомобіль був проданий ще під час шлюбу у 2014 році, а позивачка знала про це і жодних претензій не мала, а тому пропущено строк позовної давності. Також вказав, що їх спільній дочці ОСОБА_6 на момент відзиву вже виповнилось 23 роки, навчання вона припинила, а тому ст.185 СК України у цьому випадку не застосовується (а.с.48-51 т.2).

09 листопада 2018 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції відповідь на відзив, у якій вказала, що про продаж вказаного автомобіля вона дізналась з листа Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області від 26.07.2018 року, отриманого у відповідь на запит її адвоката, а тому строк позовної давності не є пропущеним (а.с.58-59 т.2).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , а також об`єднали в одне провадження вказані 2 справи (а.с.253-254 т.1).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 07 травня 2019 року по справі призначено авто-технічну експертизу та провадження по справі зупинено.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2018 року провадження у цій справі поновлено.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 березня 2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено, позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Суд вирішив:

--- здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до варіанту №2 висновку судового експерта №201214/1_ФМ від 10 березня 2021 року таким чином:

виділити позивачу та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності, припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказане майно:

1) в незакінченому будівництвом житловому будинку АДРЕСА_1 виділити приміщення: АДРЕСА_3 площею 2,8 кв.м; №2/1 площею 17,9 кв.м; №3 площею 10,1 кв.м; №4/1 площею 9,3 кв.м; №8 площею 5,8 кв.м; № 8 площею 13,3 кв.м; №10 площею 13,5 кв.м; №11/1 площею 7,8 кв.м; №13 площею 5,9 кв.м; №14 площею 3,9 кв.м; №16 площею 38,7 кв.м; №21/1 площею 4,3 кв.м; що становить 41,3/100 (0,413); 35,5/86 (0,355);

2) із земельної ділянки площею 0,11 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:013:0392, виділити земельну ділянку площею 377,0 кв.м, що позначена на плані синім кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (98,5), в м: 9,976-5,730-2,495-4,080-2,540-3,552-27,658-2,350-51,746-10,418.

виділити відповідачу та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності, припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказане майно:

3) в незакінченому будівництвом житловому будинку АДРЕСА_1 , виділити приміщення: №2/1 площею 3,5 кв.м; №4/2 площею 7,2 кв.м; №5 площею 22,7 кв.м; №6 площею 9,7 кв.м; №7 площею 18,8 кв.м; №11/2 площею 37,1 кв.м; №12 площею 21,8 кв.м; №15 площею 6,7 кв.м; №17 площею 5,6 кв.м; №18 площею 23,2 кв.м; №19 площею 20,3 кв.м; №21 площею 4,7 кв.м; що становить 58,7/100 (0,587); 50,5/86 (0,505);

4) із земельної ділянки площею 0,11 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:013:0392, виділити земельну ділянку площею 696,0 кв.м, що позначена на плані зеленим кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (98,5), в м: 48,418-19,640-27,658-2,770-13,362-2,725-9,976-11,708;

--- залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 26,0 кв.м, що позначена на плані жовтим кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (90,0), в м: 13,362-2,770-3,552-2,540-4,080-2,495-5,30-2,725;

--- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 56 554,86грн в рахунок відшкодування 1/2 вартості автомобіля"Вольксваген Кадді" 2006 року випуску, об`єм двигуна 1968, номер кузова НОМЕР_2 ;

--- в решті позовних вимог відмовити.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладання мирової угоди ОСОБА_2 мала право власності на 15 % готовності незавершеного будівництвом будинку, згодом будинок будувався сторонами спільно, за рахунок спільного фінансування та особистої праці, а тому та частина (відсоток) будівництва, яка збудована після укладення мирової угоди і до розірвання шлюбу між ними, становить спільну сумісну власність подружжя.

Також суд першої інстанції виходив з того, що обставини готовності незавершеного будівництвом спірного будинку на 86% на момент розірвання шлюбу встановлено також в рішенні Апеляційного суду Рівненської області від 03.08.2015 року та в рішенні Рівненського районного суду Рівненської області від 15.04.2014 року, ухвалених у справі №№570/1049/14, відповідно до ч.4 ст.82 ЦІК України, обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також суд першої інстанції погодився з проханням ОСОБА_1 щодо поділу житла та земельної ділянки за варіантом поділу №2, ураховуючи кількість квадратних метрів площі, яка припадає на його частку, його стан здоров`я.

При цьому суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_2 , хоча і заперечувала проти висновку судового експерта, проте в установленому порядку його не оскаржила, іншого висновку експерта чи будь-яких інших доказів, які б його спростовували, суду не надала, пропозицій щодо вибору варіанту не подала.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та приймаючи рішення про стягнення із відповідача на користь позивача половини вартості проданого транспортного засобу, суд першої інстанції виходив з того, що рухоме майно належить до спільної сумісної власності подружжя і сторона відповідача не надала відповідних доказів на спростування їх ринкової вартості, яку визначила позивач.

Також суд першої інстанції вважав, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, на підставі експертної оцінки майна.

При цьому при оцінці транспортних засобів суд першої інстанції виходив з їх ринкової (реальної) вартості, визначеної позивачем, належних доказів іншої вартості відповідач не представив, а домовленості між ними про оцінку його продажу не було, що відповідачем не заперечувалось.

Вирішуючи справу в частині вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд послався на положення ст.185 СК України.

На вказане рішення ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому вона послалася на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що, уклавши мирову угоду у 1999 році, ОСОБА_1 набув обов`язку не вчиняти у майбутньому будь-яких дій щодо оспорювання незавершеного будівництвом вказаного житлового будинку. Натомість його поведінка свідчить про недобросовісність та не відповідає попереднім заявам, що позивач також підтвердив у судових засіданнях першої інстанції. Вказане, на думку скаржниці, є підставою для відмови у позові ОСОБА_1 .

Також вказала, що судом першої інстанції не взято до уваги, що неможливо здійснити поділ або виділ спірного об`єкту нерухомого майна, оскільки він є самочинним будівництвом, а також відсутній дозвіл на виконання будівельних робіт чи у встановленому порядку затверджений проект будівництва.

До того ж зазначила, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що спірна земельна ділянка не може бути визнана об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягати поділу на підставі ст.377 ЦК України, оскільки земельна ділянка набута ОСОБА_2 внаслідок приватизації та є її особистою приватною власністю.

Крім того вказала, що умови мирової угоди не містили будь-яких параметрів чи пропорцій незавершеного будівництва, в той же час незавершене будівництво мало 15% готовності аж у 1996 році, тобто за 2,5 роки до укладення мирової угоди.

Тобто рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про стягнення додаткових витрат на дитину та поділ майна подружжя.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 23.05.2023 року о 10-45 годині, однак треті особи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися і про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

У копії розписки від 18.09.1994 року вказано, що ОСОБА_3 отримала грошові кошти в сумі 950 доларів США за земельну ділянку 0,11 га, яка розташована в с. Городище Рівненського району Рівненської області, яку зобов`язується переоформити на ОСОБА_1 по першій його вимозі; на момент отримання цієї суми жодні будівельні роботи на земельній ділянці не проводилися (а.с.7 т.1).

Із копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 30 травня 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб, дружина змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с.164 т.2).

Згідно з договором купівлі-продажу від 12 червня 1996 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_7 незакінчений будівництвом жилий будинок, процент готовності 15 %, знаходиться в с. Городище Рівненського району Рівненської області. Продаж вчинено за 44 364 000 крб. Договір нотаріально посвідчено, зареєстровано в реєстрі за № 621 (а.с.28 т.2).

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 11.02.1997 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_5 (дочка сторін) (а.с.9 т.2).

Із рішення Городищенської сільської ради Рівненського району від 06.07.1999 року вбачається, що сільська рада надала дозвіл на продовження будівництва індивідуального жилого будинку та господарських споруд, придбаних згідно договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 в с. Городище Рівненського району Рівненської області, закріплено за ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,11 га (а.с.171 т.2).

Ухвалою Рівненського міського суду від 29.01.1999 року у справі № 2-210/1999 (за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права користування жилим приміщенням) затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : ОСОБА_1 стверджує, що ніяких прав і претензій на незавершене будівництво житлового будинку в с. Городище Рівненського району Рівненської області, оформленого згідно договору купівлі-продажу 20.06.1996 року і зареєстрованого в реєстрі за № 621, не має та мати не буде. Натомість позивачка стверджує, що ніяких прав та претензій на приватизовану відповідачем квартиру АДРЕСА_2 не має і мати не буде. Також позивачка відмовляється від матеріальних претензій до відповідача на утримання дочки ОСОБА_6 у зв`язку з отриманням нею грошової компенсації, із розрахунку до повноліття дочки (а.с.27 т.2).

У витягу з рішення Виконавчого комітету від 21.02.2014 року вказано, що в результаті розгляду заяви ОСОБА_2 присвоєно поштову адресу на житловий будинок ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 (а.с.172 т.2).

В матеріалах справи наявна копія технічного паспорта на вказаний об`єкт незавершеного будівництва від 25.03.2014 року, у якому зазначено відсоток готовності 86% та характеристика будинку, господарських будівель та споруд (а.с.175-177 т.2).

Згідно з інформацією Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Рівненської районної державної адміністрації від 17.01.2014, наданої на звернення ОСОБА_2 , житловий будинок по АДРЕСА_1 придатний для тимчасового перебування. При обстеженні виявлено, що внутрішні будівельні роботи завершені не повністю. Стіни в житлових кімнатах та коридорі затерті шпаклювальними сумішами, готові для подальшого оздоблювання, в кухні та санвузлі керамічна плитка. Стелю в коридорі, житлових кімнатах, кухні та санвузлі пошпакльовано і пофарбовано. Підлога в житлових кімнатах - цементно-піщана стяжка, в санвузлі, коридорі та кухні - керамічна плитка. Зовнішні стіни будинку виконані з цегли. Покрівля виконана з металочерепиці. В будинку встановлено автономне опалення, підведена електроенергія, водопостачання здійснюється від трубчастого колодязя. По периметру ділянки виконана огорожа. Благоустрій земельної ділянки завершений.

Відповідно до довідки КП "Рівненське обласне управління технічної інвентаризації" від 26.03.2014 року, виданої на замовлення ОСОБА_2 , відсоток готовності незавершеного будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1 , становить 86 %, площа забудови - 140,8 кв. м, право власності на незавершений житловий будинок не зареєстрований (а.с.210 т.1).

У архівному витягу від 21.01.2014 року Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області рішення № 157 від 12.10.1999 року вказано, що передано у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельні ділянки громадянам в межах населеного пункту, для індивідуального житлового будівництва 4 громадянам, зокрема ОСОБА_2 , площею 0,28 га (а.с.30 т.2).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31.03.2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.10 т.2).

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєструвала приватну власність на земельну ділянку з кадастровим номером :02:013:0392 (цільове призначення : для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), площею 0,11 га (а.с.31 т.2).

Із інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів від 25.11.2019 року вбачається, що загальна площа об`єкту (спірного будинку) становить 299,4 кв.м, житлова площа 144 кв.м (а.с.189-190 т.2).

У матеріалах справи наявні також квитанції про перекази коштів ОСОБА_9 до ОСОБА_10 на різні суми, зокрема у 2004, 2005, 2007 роках на суму більше 38 тисяч Євро.

Із договору №148207 від 23.09.2014 року вбачається, що Державний вищий навчальний заклад "Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана" бере на себе зобов`язання за рахунок коштів студента ( ОСОБА_5 ) здійснити навчання та підготовку магістра з економіки і підприємництва, денної форми навчання. Загальна вартість послуги 17 595,70 грн (а.с.32 т.2).

Також наявні й квитанції про оплату за це навчання.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 15.04.2014 року у справі № 570/1049/14-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про визнання права власності задоволено (а.с.107 т.1).

Проте, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказане рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 03.08.2015 року (а.с.23-26 т.2).

Задовольняючи апеляційну скаргу та скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що оскільки житловий будинок не завершено будівництвом та не прийнято в експлуатацію, визнання на нього права власності в судовому порядку, є передчасним. Також апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, не перевірив та не витребував у сторін копії відомих їм рішень судів, що стосуються предмета спору, відповідно до правил ч.3 ст.131 ЦПК України та не залучив до участі у справі інших осіб, права і інтереси яких може порушувати рішення суду.

На підставі вказаного рішення суду від 15.04.2015 році було 08.09.2014 року зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 299,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, 07.08.2015 року вказаний запис про право власності було скасовано на підставі рішення Апеляційного суду Рівненської області від 03.08.2015 року (а.с.187?188 т.2).

У довідці Регіонального сервісного центра МВС у Рівненській області від 14.12.2018 року вказано, що автомобіль Volkswagen Caddy, д.р.н. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968, номер кузова НОМЕР_4 , у період з 27 лютого 2013 року по 11 лютого 2014 року був зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с.92 т.2).

У довідці оцінювача Приватного підприємства "Експерт-сервіс-альфа" від 05.08.2019 року вказано, що середня ринкова вартість автомобіля Volkswagen Caddy, 2006 р., об`єм двигуна 1968 куб.см, станом на 05.08.2019 року становить 113 109,72 грн, 1 $ = 25,537711 грн станом на 05.08.2019 р. (а.с.8 т.3).

10 березня 2021 року було складено висновок експерта № 201214/1_ФМ судової будівельно-технічної експертизи по цій справі. У висновку вказано, що вартість незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: 15% його готовності станом на січень 1999 року становив 92 397 грн (відповідь на питання 1). Також вказано, що вартість незакінченого будівництвом будинку, а саме: 86% його готовності станом на 26 березня 2014 року становить 2 000 119 грн (відповідь на питання 2). Станом на сьогоднішній день відсоток готовності цього будинку (об`єкту незавершеного будівництва ) складає 86%, а вартість 2 000 119 грн (відповідь на питання 3).

Враховуючи планувальну схему незакінченого будівництвом житлового будинку №32 експертом розроблено 2 варіанти поділу:

варіант 1:

--- ОСОБА_1 2/1 площею 3,5 кв.м; 5 площею 22,7 кв.м; 6 площею 9,7 кв.м; 7/1 площею 8,6 кв.м; 11/1 площею 28,2 кв.м; 12 площею 10,4 кв.м; 13 площею 6,7 кв.м; 17 площею 5,6 кв.м, 18 площею 23,2 кв.м; 19 площею 7,8 кв.м; 20/1 площею 6,6 кв.м; частка виділених будівель та споруд становить 41/100 (0,41); 35,3/86 (0,353). Виділити земельну ділянку площею 386,0 кв.м, що позначена на плані синім кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (98,5), в м:48,418-6,580-25,815-5,119-0,880-0,410-3,032-7,840-10,099-8,986.

--- ОСОБА_2 1 площею 2,8 кв.м; 2/2 площею 17,9 кв.м; 3 площею 10,1 кв.м; 4 площею 16,8 кв.м; 7/2 площею 9,9 кв.м; 8 площею 5,8 кв.м; 9 площею 13,3 кв.м; 10 площею 13,5 кв.м; 11/2 площею 16,7 кв.м; 12/2 площею 11,1 кв.м; 13 площею 5,9 кв.м; 16 площею 38,7 кв.м; 20/2 площею 13,3 кв.м; 21 площею 9,3 кв.м; частка виділених будівель та споруд становить 59/100 (0,59), 50,7/86 (0,507). Виділити земельну ділянку площею 705,0 кв.м, що позначена на плані зеленим кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (98,5), в м:10,099-0,248-7,840-0,190-0,525-3,080-5,004-0,880-25,815-15,410-51,746-13,140.

варіант 2:

--- ОСОБА_1 1 площею 2,8 кв.м; 2/1 площею 17,9 кв.м, 3 площею 10,1 кв.м; 3 площею 10,1 кв.м; 4/1 площею 9,3 кв.м, 8 площею 5,8 кв.м; 9 площею 13,3 кв.м; 10 площею 13,5 кв.м; 11/1 площею 7,8 кв.м; 13 площею 5,9 кв.м;14 площею 3,9 кв.м; 16 площею 38,7 кв.м; 21/1 площею 4,3 кв.м; частка виділених будівель та споруд становить 41,3/100 (0,413); 35,5/86 (0,355). Виділити земельну ділянку площею 377,0 кв.м, що позначена на плані синім кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (98,5), в м: 9,976-5,730-2,495-4,080-2,540-3,552-27,658-2,350-51,746-10,418.

--- ОСОБА_2 2/1 площею 3,5 кв.м; 4/2 площею 7,2 кв.м, 5 площею 22,7 кв.м; 6 площею 9,7 кв.м; 7 площею 18,8 кв.м, 11/2 площею 37,1 кв.м, 12 площею 21,8 кв.м; 15 площею 6,7 кв.м, 17 площею 5,6 кв.м, 18 площею 23,2 кв.м; 19 площею 20,3 кв.м, 21 площею 4,7 кв.м, частка виділених будівель та споруд становить 58,7/100 (0,587); 50,5/86 (0,505). Виділити земельну ділянку площею 696,0 кв.м, що позначена на плані зеленим кольором та має розміри по периметру за годинниковою стрілкою від лівого нижнього кута (98,5), в м: 48,418-19,640-27,658-2,770-13,362-2,725-9,976-11,708;

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених.

Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом (ч.1). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2). У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3).

Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови №7 від 04.10.1991 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" за позовом членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що відлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Згідно з п.п.1.2., 2.1., 2.4. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Міністерством з питань УЖКГ України від 18.06.2007 №655, "...поділ об`єкта нерухомого майна на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси".

Згідно з роз`ясненнями, які викладені в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 №7 одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також згідно зі ст.105 ЗК України вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності.

У ЦК України, крім понять "нерухомість", "нерухоме майно", "об`єкт нерухомого майна" (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351 ЦК України), вживаються також інші поняття, наприклад: "об`єкт незавершеного будівництва" (стаття 331 ЦК України), "об`єкт будівництва" (статті 876, 877, 879-881, 883 ЦК України), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, необхідно визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду, оскільки її фізичне створення розпочато, однак не завершено.

Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, а також постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 158/2404/13-ц, від 12.02.2020 року в справі № 488/3103/17?ц.

Оскільки за положеннями ч.3 ст.319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, за системним аналізом усіх зазначених норм матеріального права, які були чинними на час зазначених правовідносин та на момент переходу права власності на будинковолодіння, можна зробити висновок, що в разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з визначеними частками, право власності на земельну ділянку переходить відповідно до розміру їх часток.

Відповідно до ст.120 ЗК України:

--- у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті (ч.1);

--- у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі (ч.2).

Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з ч. ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта .

Апеляційний суд вважає, що в силу положень ч.3 ст.89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Під час розгляду справи судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_3 продала за 44 364 000 крб. ОСОБА_12 (яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 ) незакінчений будівництвом жилий будинок, процент готовності якого становить 15 %, знаходиться в с. Городище Рівненського району Рівненської області. Вказаний договір був нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 621.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що на момент укладання мирової угоди ОСОБА_2 мала право власності на 15 % готовності незавершеного будівництвом будинку. Згодом будинок будувався сторонами спільно, за рахунок спільного фінансування та особистої праці, а тому та частина (відсоток) будівництва, яка збудована після укладення мирової угоди і до розірвання шлюбу між ними, становить спільну сумісну власність подружжя. Після укладення мирової угоди 29.01.1999 і до розірвання шлюбу 31.03.2014 тобто за 15 років подружнього життя, за рахунок спільного фінансування та особистої праці обох сторін подружжя спірний будинок збудовано ще на 71 %, що є істотним збільшенням у своїй вартості. А тому це майно 71% готовності незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності та частки в ньому є рівними. Таким чином, ОСОБА_13 у спірному будинку належить 50,5 %, а ОСОБА_1 35,5%.

Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що факт готовності незавершеного будівництвом спірного будинку на 86% на момент розірвання шлюбу встановлено також в рішенні Апеляційного суду Рівненської області від 03.08.2015 року та в рішенні Рівненського районного суду 15.04.2014 року у іншій цивільній справі № 570/1049/14.

Відповідно до висновку судового експерта № 201214/1_ФМ від 10 березня 2021 року під час проведення дослідження на місці розташування об`єкта експертизи експертом у присутності ОСОБА_2 було проведено необхідні виміри, згідно яких загальна площа приміщень будинку становить 323,3 кв.м. Частка співвласників від цієї площі становитиме: ОСОБА_1 35,5% 133,9 кв.м; ОСОБА_2 50,5% 190,4 кв.м. Враховуючи планувальну схему незакінченого будівництвом житлового будинку експертом розроблено 2 варіанти його поділу.

Суд першої інстанції обґрунтовано погодився з проханням ОСОБА_1 щодо поділу житла та земельної ділянки за варіантом поділу №2, ураховуючи кількість квадратних метрів площі, яка припадає на його частку, його стан здоров`я (він 2 групу має інвалідності безстроково).

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_14 , хоча і заперечувала проти висновку судового експерта, проте в установленому порядку його не оскаржила, іншого висновку експерта чи будь-яких інших доказів, які б його спростовували, суду не надала, пропозицій щодо вибору варіанту не подала.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами і є такими, що висновків суду не спростовують.

Зокрема не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржниці на неврахування судом першої інстанції мирової угоди, укладеної 1999 року. При цьому апеляційний суд враховує те, що після укладення мирової угоди сторони продовжили проживати разом та спільними силами та коштами здійснювали будівництво, чим істотно збільшили відсоток готовності об`єкту.

Також, слід залишити поза увагою й посилання скаржниці на неврахування судом того, що неможливо здійснити поділ або виділ спірного об`єкту нерухомого майна, оскільки він є самочинним будівництвом. При цьому апеляційний суд виходить з того, що, як вже було зазначено, аналіз ч.1 ст.181, п.6 ч.1 ст.346, ст.ст.331, 350, 351 ЦК України, ст.ст.60, 70 СК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, а також постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 158/2404/13-ц, від 12.02.2020 року в справі № 488/3103/17-ц.

Також не можуть бути прийняті до уваги й посилання скаржниці на неможливість поділу, на її думку, особистої приватної власності, а саме: приватизованої нею земельної ділянки. При цьому апеляційний суд зазначає, що, враховуючи ч.1 ст.120 ЗК України, після укладення у 1996 році договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку, розміщеному на земельній ділянці, до ОСОБА_2 одночасно перейшло право власності на таку земельну ділянку. Тобто, аналізуючи вказані норми права, апеляційний суд вважає, що неможливо здійснювати поділ об`єкту незавершеного будівництва окремо від поділу земельної ділянки, враховуючи, що першочергово вирішується питання щодо об`єкту нерухомості, який знаходиться на цій земельній ділянці та має відповідне цільове призначення.

Крім того, слід залишити поза увагою посилання скаржниці на неврахування судом першої інстанції незазначення будь-яких параметрів об`єкту незавершеного будівництва у мировій угоді та визнання судом першої інстанції відсотку готовності такого об`єкту на час укладення цієї мирової угоди на 15%. При цьому апеляційний суд виходить з того, що матеріалами справи не підтверджено посилання скаржниці на готовність об`єкту на не менше ніж 50% на час укладення мирової угоди. До того ж, наявні докази вказують на те, що після укладення мирової угоди сторони продовжували разом проживати, здійснювати будівництво та змінювати відсоток готовності такого об`єкту та сам по собі об`єкт, а текст мирової угоди не охопив конкретних та вичерпних умов, за яких ОСОБА_1 втратив можливість звернутись до суду за поділом спільного майна подружжя (а саме об`єкту незавершеного будівництва), яке відрізняється від того, яке було на час укладення мирової угоди. Таким чином, судом першої інстанції було правильно враховано умови мирової угоди та дотримано їх, шляхом залишення частки (15%) за ОСОБА_2 , а інша частина підлягає поділу як спільна власність подружжя.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 23 травня 2023 року.

Головуючий В.В. Майданік

Судді: І.В. Вейтас

Н.М. Ковальчук