Ухвала

Іменем України

23 червня 2023 року

м. Київ

справа № 947/10379/23

провадження № 61-8336ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 03 квітня 2023 року у складі судді Гниличенко М. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року у складі колегії суддів: Пузанової Л. В., Ігнатенко П. Я., Орловської Н. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеського окружного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Одеського окружного адміністративного суду та просив стягнути з Держави Україна на свою користь кошти в сумі 50 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що Одеським окружним адміністративним судом у справі № 420/5228/18 ухвалено рішення, яким зобов`язано Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області вирішити питання про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1 га на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, на виконання якого було відкрито виконавче провадження № 60652654. Разом з тим, рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 04 червня 2019 року № 655-VII йому було повторно відмовлено у виділенні земельної ділянки. 27 лютого 2020 року виконавчою службою було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60652654.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 04 червня 2019 року № 655-VII року визнано протиправним та скасовано. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №420/8675/20 відмовлено у задоволенні його позову про визнання протиправною та скасування постанови виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження від 27 лютого 2020 року № 60652654.

Посилаючись на те, що внаслідок недбалості Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/8675/20 істотно порушено норми процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію ним судового процесу, наданих процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; порушено засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні до суду своїх доказів; фактично справу не було вирішено та не виконано державою позитивний обов`язок щодо забезпечення функціонування запровадженої системи виконання судових рішень, що призвело до обмеження конституційних прав позивача на судовий захист та знівелювало його сутність, внаслідок чого йому було завдано моральної, просив його позов задовольнити.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеського окружного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади.

Суд першої інстанції виходив із того, що основною підставою для звернення до суду з указаним позовом ОСОБА_1 зазначає заподіяння йому моральної шкоди внаслідок недбалості та неспроможності суду відновити його порушене права, чим істотно було порушено норми процесуального права під час здійснення правосуддя, тоді як оскарження діяння судів щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, встановленим процесуальним законом, не допускається. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вказана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження слід відмовити. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), зокрема у справах № 686/31901/19, № 308/4532/20, № 454/2468/21).

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 03 квітня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц викладено висновок, що позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України. ОСОБА_1 обставини завдання йому шкоди обґрунтовує буквально своєю незгодою з ухваленим Одеським окружним адміністративним судом у справі № 420/8675/20 судовим рішенням, яким йому відмовлено у задоволенні адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження № 60652654 від 27 лютого 2020 року. Законом встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено. Схожий висновок висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 01 березня 2017 року у справі

№ 6-3139цс16, в якій зазначено, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду(судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України). Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності. Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду. Правові висновки щодо відповідальності судді чи суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц ( провадження № 14-185 цс 18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, (провадження14-399 цс 18),від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19), від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).

Враховуючи підстави та зміст позову, норми процесуального законодавства, правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду, позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеського окружного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Посилання ОСОБА_1 , як на підставу для скасування ухвали Київського районного суду міста Одеси від 03 квітня 2023 року на те, що суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, є юридично неспроможними та необґрунтованими з огляду на те, що в кожній із зазначених ним справ позов не пред`явлено із підстав ухвалення судом рішення у справі та викладені у вказаних постановах висновки Верховного Суду стосуються з`ясування питання належних відповідачів та розгляду спору по суті, а оскаржувана ним ухвала суду першої інстанції постановлена з підстав передбачених пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України та судом першої інстанції при цьому враховано, що підставою позову не є передбачені статтею 1176 ЦК України обставини, при яких позивачеві завдана шкода, а йдеться про оцінку ухваленого судом по суті порушеного заявником питання рішення в іншій справі, що можливо здійснити лише в апеляційному або касаційному порядку.

03 червня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить судові рішення скасувати і передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що відповідачем у справі він вказав Державу Україна, а тому він не позбавлений можливості звернутися з позовом до Держави України з вимогою про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, якщо вважає, що діями чи бездіяльністю певних державних органів порушено його майнові або особисті немайнові права, що узгоджується з висновками у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 826/56/18 (провадження № 11-190апп20). Поза увагою залишив суд й те, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою, тоді належним відповідачем у справі є держава Україна, як учасник цивільних відносин. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 202/6457/16-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 610/3221/19. Відповідно до пунктів 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №641/8857/17 у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі №761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц. Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом (частина одинадцята статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі

№ 6-3139цс16 вказано, що «згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. Проте у справі, яка переглядається, між позивачем та судом (суддею) зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції. Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини. У Висновку № 3 (2002 ) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави. За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19) зазначено, що «Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді). Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами. Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства. Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України. У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 308/4532/20 (провадження № 61-12891св21) за позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про відшкодування майнової та моральної шкоди вказано, що «суди встановили, що позивач основною підставою для звернення із позовом зазначає те, що заподіяння йому майнової та моральної шкоди відбулося внаслідок протиправних дій та бездіяльності Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. В розумінні змісту заявлених позовних вимог та з урахуванням вимог чинного законодавства суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди у розмірі 643 304,30 грн, пред`явлених до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 24 листопада 2021 року у справі № 686/31901/19 (провадження № 61-6964св20) зазначено, що «зогляду на підстави та зміст позову, викладені вище мотиви та висновки, позов ОСОБА_1 до держави України в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді). Допущені судами порушення процесуального закону згідно з частиною третьою статті 400 та частини другої статті 414 ЦПК України становлять підставу скасування оскаржуваних судових рішень із закриттям провадження у справі за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Посилання ОСОБА_1 як на підставу касаційного оскарження, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17, від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, від 18 грудня 2019 року у справі №688/2479/16-ц та в постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 638/12259/16, від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі №646/1591/18, від 10 жовтня 2018 року у справі № 638/1892/16-ц, від 25 квітня 2019 року у справі № 638/17403/15-ц, від 22 травня 2019 року у справі №686/20012/18, від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17-а, від 17 грудня 2018 року у справі № 509/4156/15-а, від 19 грудня 2018 року у справі №640/14909/16-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 554/4970/18, від 27 січня 2020 року у справі № 577/3791/18 , є необґрунтованими з огляду на те, що в кожній із зазначених справ позов не пред`явлено до суду із підстав ухвалення процесуального рішення у справі. Викладені у вказаних постановах висновки Верховного Суду стосуються з`ясуванню питання належних відповідачів та розгляду спору по суті. Водночас з урахуванням підстав та змісту позову справа, що переглядається у касаційному порядку, не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, а тому правові висновки у вказаних вище постановах Верховного Суду не можуть бути самостійною підставою скасування оскаржуваних судових рішень».

У цій справі суди встановили, що позивач підставою для звернення із позовом зазначає недбалість та неспроможність Одеським окружним адміністративним судом у справі № 420/8675/20 відновити його порушене право, чим істотно порушено норми процесуального права під час здійснення правосуддя. Суди зробили правильний висновок, що в розумінні змісту заявлених позовних вимог та з урахуванням вимог чинного законодавства суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України, однак ОСОБА_1 підстав для відшкодування моральної шкоди, передбачених нормами статті 1176 ЦК України, не зазначив.

За таких обставин суд обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі.

Посилання ОСОБА_1 , що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки у наведених справах позов не пред`явлено з підстав ухвалення судом рішення у іншій справі.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 03 квітня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеського окружного адміністративного суду про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат