Провадження № 2/185/897/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

представника позивача: Макушевої С.В.

(в режимі відеоконференції),

представника відповідача: Мерцалова М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Макушева С.В. звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача основний борг за договором позики у розмірі 74 214, 00 грн., штраф за договором позики 39 333,42 грн. та три відсотки річних 323,29 грн., а всього 113 870,71 грн., а також судові витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначила, що між ОСОБА_1 (далі «Позикодавець») та ОСОБА_2 (далі «Позичальник») був укладений договір позики № 01/07/19-1 від 01 липня 2019 року, відповідно до якого Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 45 942,28 грн, що за курсом НБУ, на день укладення договору, еквівалентно 1755 доларів США, з поверненням боргу до 01 жовтня 2019 року, за домовленістю сторін позика була безпроцентною. У подальшому, між сторонами зазначеного договору, були укладені додаткові угоди до основного договору, а саме: додаткова угода № 1 від 06 вересня 2019 року, додаткова угода № 2 від 31 січня 2020 року, додаткова угода № 3 від 29 травня 2020 року, додаткова угода № 4 від 31 липня 2020 року, додаткова угода № 5 від 30 вересня 2020 року, додаткова угода № 6 від 28 січня 2021 року, додаткова угода № 7 від 28 квітня 2021 року, додаткова угода № 8 від 01 липня 2021 року, додаткова угода № 9 від 01 вересня 2021 року, додаткова угода № 10 від 19 жовтня 2021 року. Відповідно до додаткової угоди № 11 від 14 грудня 2021 року, сторони погодилися, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної додаткової угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти, які були передані Позачальнику за цією угодою, підлягають поверненню у строки визначені у цій угоді.

Так, відповідно до додаткової угоди № 11 від 14 грудня 2021 року, були внесені зміни до п. 1,5,6 договору, де Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти у сумі 50 313,00 грн., що є еквівалентом 1860,00 доларів США, за курсом НБУ на день підписання угоди, з поверненням боргу за таким графіком: 2 434,50 грн., що є еквівалентом 90 долдарів США, до 01 січня 2022 року включно; 2 434,50 грн., що є еквівалентом 90 долдарів США, до 01 лютого 2022 року включно; 2 434,50 грн., що є еквівалентом 90 долдарів США, до 01 березня 2022 року включно; 2 434,50 грн., що є еквівалентом 90 долдарів США, до 01 квітня 2022 року включно. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. В забезпечення цього боргу був переданий в заставу автомобіль «Хюндай», державний номер НОМЕР_1 , який належить Позичальнику. В підтвердження даної додаткової угоди, ОСОБА_2 14 грудня 2021 року була складена власноручна написана розписка про отримання від ОСОБА_1 50 313,00 грн., що є еквівалентом 1860,00 доларів США, за курсом НБУ на день підписання угоди, з поверненням зазначеного боргу в строк до 01 квітня 2022 року. Тому, борг за вказаною розпискою складає 1860,00 доларів США, що складає 74214,00 грн. (за курсом Приватбанку станом на 06.12.2022 року 39,9 грн. за 1 долар США) із такого розрахунку: 1860 доларів США х 39,9 грн. = 74214, 00 грн.

Крім того, відповідач має нести відповідальність за неповернення боргу. Кількість днів прострочення боргу складає 53 дні, за період з 02 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року. Тому, штраф за просрочення зобов`язання складає 985,8 доларів США, що еквівалентно 39 333,42 грн. (за курсом Приватбанку станом на 06.12.2022 року 39,9 грн. за 1 долар США) із такого розрахунку: 985,8 доларів х 39,9 грн. = 39333,42 грн., а три відсоткі річних 323,29 грн., із такого розрахунку: 74 214,00 грн. (основний борг) х 3% / 100% х 53 (дні прострочення) х 365 днів = 323,29 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У порядку ст. 178 ЦПК України представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до розписок, а саме від 30 липня 2019 року, від 29 серпня 2019 року, від 26 вересня 2019 року, від 29 травня 2020 року, від 31 липня 2020 року, від 14 грудня 2021 року, від 01 вересня 2021 року, від 19 жовтня 2021 року ОСОБА_3 повернув ОСОБА_1 суму у розмірі 1918,00 доларів США, з переплатою 43 доларів США, так як відповідно до основного договору № 01/07/19-1 від 01 липня 2019 року борг складав 1755,00 доларів США.

Представником позивача, у порядку ст. 179 ЦПК України, подано відповідь на відзив, де остання не погоджується з позицією представника відповідача, так як долучені розписки про сплату певних сум на загальну суму 1918,00 доларів США стосувались раніше укладених додаткових угод між сторонами, крім додаткової угоди № 11 від 14 грудня 2021 року.

Представник позивача адвокат Макушева С.В., яка приймала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, підтримала позовні вимоги позивача на доводах та підставах, викладених у позові, відповіді на відзив та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Мерцалов М.Ю. у судовому засіданні просив відмовити представнику позивачу у задоволенні позовних вимог позивача повністю на підставах та доводах, викладених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до матеріалів справи, між ОСОБА_1 (далі «Позикодавець») та ОСОБА_2 (далі «Позичальник») був укладений договір позики № 01/07/19-1 від 01 липня 2019 року, відповідно до якого Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 45 942,28 грн., що за курсом НБУ, на день укладення договору, еквівалентно 1755 доларів США, з поверненням боргу до 01 жовтня 2019 року, за домовленістю сторін позика була безпроцентною.

У подальшому, між сторонами вищезазначеного договору, були укладені додаткові угоди до основного договору позики № 01/07/19-1 від 01 липня 2019 року, а саме: додаткова угода № 1 від 06 вересня 2019 року, додаткова угода № 2 від 31 січня 2020 року, додаткова угода № 3 від 29 травня 2020 року, додаткова угода № 4 від 31 липня 2020 року, додаткова угода № 5 від 30 вересня 2020 року, додаткова угода № 6 від 28 січня 2021 року, додаткова угода № 7 від 28 квітня 2021 року, додаткова угода № 8 від 01 липня 2021 року, додаткова угода № 9 від 01 вересня 2021 року, додаткова угода № 10 від 19 жовтня 2021 року, додаткова угода № 11 від 14 грудня 2021 року.

Проте, як вбачається з позову, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги стосовно зобов`язань, визначених у додатковій угоді № 11 від 14 грудня 2021 року до основного договору, так як сторони у цій останній додатковій угоді погодились на те, що будь-які грошові розрахунки, які відбувались до підписання цієї угоди, не враховуються сторонами.

Так, дійсно, відповідно до п. 3 додаткової угоди № 11 від 14 грудня 2021 року, укладеної до договору позики № 01/07/19-1 від 01 липня 2019 року сторони погодилися, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної додаткової угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти, які були передані Позачальнику за цією угодою, підлягають поверненню у строки визначені у цій угоді.

Відповідно до умов вищезазначеної додаткової угоди № 11 від 14 грудня 2021 року, були внесені зміни до п. 1,5,6 договору позики № 01/07/19-1 від 01 липня 2019 року, а саме, Позикодавець передав у власність Позичальнику грошові кошти у сумі 50 313,00 грн, що є еквівалентом 1860,00 доларів США, за курсом НБУ на день підписання угоди, з поверненням боргу за таким графіком: 2 434,50 грн., що є еквівалентом 90 долдарів США, до 01 січня 2022 року включно; 2 434,50 грн., що є еквівалентом 90 долдарів США, до 01 лютого 2022 року включно; 2 434,50 грн., що є еквівалентом 90 долдарів США, до 01 березня 2022 року включно; 2 434,50 грн., що є еквівалентом 90 долдарів США до 01 квітня 2022 року включно. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. В забезпечення цього боргу був переданий в заставу автомобіль «Хюндай», державний номер НОМЕР_1 , який належить Позичальнику.

Крім того, в підтвердження даної додаткової угоди № 11 від 14 грудня 2021 року, ОСОБА_2 14 грудня 2021 року була складена власноручно написана розписка про отримання від ОСОБА_1 50 313,00 грн, що є еквівалентом 1860,00 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди, з поверненням зазначеного боргу в строк до 01 квітня 2022 року.

Із тексту розписки від 14 грудня 2021 року вбачається, що позивач надав, а відповідач прийняв у борг суму 50 313,00 грн., що є еквівалентом 1860,00 доларів США на день підписання, з поверненням вказаної суми до 01 квітня 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі №757/62714/18 зазначив, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

З огляду на викладене, суд вважає, що саме за розпискою від 14 грудня 2021 року, складеною власноручно ОСОБА_2 , відбувалась передача грошей в розмірі 50 313,00 грн., що є еквівалентом 1860,00 доларів США за курсом НБУ, від ОСОБА_1 , а не за договором позики № 01/07/19-1 від 01 липня 2019 року, в який були внесені зміни додатковою угодою № 11 від 14.12.2021 року, що може свідчите про те, що саме розписка від 14 грудня 2021 року є формою договору позики, в розумінні статті 1046 ЦК України, укладеного між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 .

З цих підстав судом не можуть бути прийняті доводи представника відповідача про те, що у відповідача відсутні боргові зобов`язання перед позивачем відповідно до надах суду розписок, так як зазначені розписки та виплати стосувалися інших боргових зобов`язань, не пов`язаних з борговою розпискою від 14.12.2021 року.

Доводи представника відповідача про те, що розписка від 14.12.2021 року була складена відповідачем з інших мотивів, не пов`язаних з передачею грошей у борг, не заслуговують на увагу, так як зміст розписки є цілком зрозумілий, написаний та підписаний відповідачем власноручно.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики від 14 грудня 2021 року у розмірі 74 214 (сімдесят чотири тисячі двісті чотирнадцять) грн. 00 коп., що є еквівалентом суми 1860 доларів США (за курсом Приватбанку станом на 06.12.2022 року 39,9 грн. за 1 долар США) із такого розрахунку: 1860 доларів США х 39,9 грн. = 74 214,00 грн.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу за договором позики у розмірі 39 333,42 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 323,29 грн., суд вважає, що у задоволенні зазначених позовних вимоги слід відмовити за наступних підстав.

Як вбачається з розписки від 14.12.2021 року, ОСОБА_2 зобов`язався повернути суму 50 313, 00 грн., що є еквівалентом суми 1860 доларів США, у строк до 01 квітня 2022 року.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойка (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що "Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання".

Таким чином, тільки після настання строку повернення позики, тобто після 01 квітня 2022 року, позивач мав право на стягнення з відповідача сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, проте, як слідує зі змісту позовної заяви, вказаних вимог з боку позивача не заявлялося.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.13 ЦПК України, суд з дослідженої розписки, не вбачає порушення зобов`язання боржником за період з 02.01.2022 року до 23.02.2022 року, що дає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу за договором позики у розмірі 39 333,42 грн. та трьох відсотків річних у сумі 323,29 грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягаєть частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів за договором позики від 14 грудня 2021 року у розмірі 74 214 (сімдесят чотири тисячі двісті чотирнадцять) грн. 00 коп.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошові кошти за договором позики від 14 грудня 2021 року у розмірі 74 214 (сімдесят чотири тисячі двісті чотирнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , понесені судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 910 (дев`ятсот десять) грн. 96 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27 червня 2023 року.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Суддя В.М. Бондаренко