Справа № 446/1363/20 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М. Л.
Провадження № 22-ц/811/3194/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Ящинським Андрієм Леонідовичем на рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 18 січня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

в липні 2020 року акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC8 від 28 травня 2017 року в сумі 20 444,59 грн. та судові витрати в сумі 2 102,00 грн.
Позов мотивовано тим, що 28 травня 2017 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (надалі - Умови та Правила) з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC8 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку (копія додається до позову) відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46/,80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank/com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві. Витяг із Умов та правил надання банківських послуг додаються до позовної заяви.
АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також статтей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість в розмірі 20 444 грн 59 коп., яка складається з наступного: 13 912,19 грн - заборгованість за кредитом; 432,40 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 130,00 грн - пеня.
Рішенням Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 18 січня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» 20 444 грн 59 коп. заборгованості за кредитним договором № SAMABWFC8 від 28.05.20217 року та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 102 грн 00 коп.
Не погоджуючись з даним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка підписана адвокатом Ящинським А.Л., в якій просить скасувати рішенняКам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 18 січня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повністю.

Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить про те, що відповідач не заперечує того факту, що дійсно 28 травня 2017 року він приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (надалі - Умови та Правила) з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC8 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг а А-Банку йому було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту.
Однак вважає, що сума заборгованості по тілу кредиту, яку просить стягнути позивач - 13 912 грн 19 коп. не відповідає дійсності, оскільки відповідно до довідки АТ «А - Банк» № 3CNO- 7EOL-09K3-SV1N від 20 грудня 2012 року станом на цю дату його заборгованість перед позивачем становила 5 100 грн 41 коп. При цьому звертає увагу на те, що станом на 21 лютого 2022 року у нього взагалі відсутня заборгованість перед банком за кредитним договором № SAMABWFC8 від 28 травня 2017 року, що підтверджується випискою про рух коштів по картці від 21 лютого 2022 року.
Окрім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України з 12 жовтня 2021 року, а з 23 липня 2020 року по даний час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України. Відповідно ж до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, відповідно до пункту 15 статті 14 цього Закону, «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
В свою чергу, 27 лютого 2023 року від акціонерного товариства «Акцент-Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу. На думку позивача, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 , з урахуванням того, що він погасив заборгованість перед банком, є не доцільна, оскільки спір завершено, позивач пред`являти виконавчий лист до виконання не буде. У цьому зв`язку просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Ящинським Андрієм Леонідовичем, на рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 18 січня 2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено та визнано доведеним судом першої інстанції, 28 травня 2017 року відповідач ОСОБА_1 з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки і коштів підписав анкету-заяву.
Аналіз змісту анкети-заяви позичальника свідчить, що така не містить даних про видачу кредитної картки із зазначенням її виду, розміру отриманого кредиту, а також відсутня інформація про процентну ставку та можливі штрафні санкції у разі порушення зобов`язання.

У витязі з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі Умови та правила» ТАРИФИ користування кредитною карткою «Універсальна» наявна інформація про нарахування процентів та штрафних санкцій, такий підписаний головою правління ПАТ «Акцент - Банк» - Кандауровим Ю.В., дані щодо ознайомлення відповідача з витягом матеріали справи не містять.

Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №SAMABWFC8 від 28 травня 2017 року становить у сумі 20 444,59 грн станом на 11 липня 2020 року, та складається із заборгованості за кредитом - 13 912 грн 19 коп., 6 432 грн 40 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом, 100 грн - пеня.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, який викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ «А-Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19) висловлено таку позицію: «Виписка за картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами».
Встановлено, що підписана позивачем Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку не містить умов щодо розміру наданого кредиту, процентної ставки та про відповідальність сторін за порушення умов договору. Матеріали справи не містять доказів про те, що саме ці Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, які долучені позивачем до позовної заяви, діяли на час підписання відповідачем Анкети-заяви.

Відтак, висновки суду про задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 13 912 грн 19 коп., процентів та пені є невірними.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та пені підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог за їх недоведеністю.

Оскільки, колегія суддів, з врахуванням наведених вище доказів прийшла до висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом та пені, зокрема в частині підставності і розміру їх нарахування, доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції до відповідача пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно якого такі на час особливого періоду йому, як військовослужбовцю Збройних Силу України, не нараховуються, колегією суддів до уваги не приймаються.
Разом з тим, із змісту апеляційної скарги убачається, що відповідач ОСОБА_1 не оспорює та не заперечує того факту, що дійсно, 28 травня 2017 року він з метою укладання кредитного договору підписав Анкету заяву та отримав кредитну картку. На підставі вказаної Анкети-Заяви йому було надано кошти на кредитну картку, якими він користувався. Відповідно до довідки АТ «А - Банк» № 3CNO- 7EOL-09K3-SV1N від 20 грудня 2021 року станом на 20 грудня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становила 5 100 грн 41 коп. (а.с. 33). Таке визнається і позивачем у відзиві на апеляційну скаргу. Таким чином, сума заборгованості, яка на день ухвалення рішення судом першої інстанції підлягала стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» за кредитним договором від 28 травня 2017 року становила 5 100 грн 41 коп., а не 13 912 грн 19 коп., як про це просив позивач у позовній заяві. Тому у цій частині рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши суму стягуваної заборгованості за тілом кредиту з 13 912 грн 19 коп. до 5 100 грн 41 коп.
Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що оскільки висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції про задоволення позову не відповідають обставинам справи, що привело до неправильного застосування норм матеріального права, то таке слід в частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом і пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, а в частині вирішення позовної вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши суму стягуваної заборгованості.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно частини першої, пунктів 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» підлягає стягненню 524 грн 23 коп. судового збору, у зв`язку із розглядом справи судом першої інстанції.
Апеляційна скарга задоволена частково, із акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 786 грн 35 коп. судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 378, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Ящинським Андрієм Леонідовичем,задовольнити частково.

Рішення Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 18 січня 2022 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором від 28 травня 2017 року змінити, зменшивши стягувану суму з 13 912 грн 19 коп. до 5 100 грн 41 коп.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та пені за кредитним договором від 28 травня 2017 року - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» 524 грн (п`ятсот двадцять чотири грн.) 23 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Стягнути із акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 786 грн (сімсот вісімдесят шість грн.) 35 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк
Судді: О.М. Ванівський
Р.П. Цяцяк