Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/829/22
Провадження № 2/945/377/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 липня 2023 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю: секретаря судового засідання Карабут В.В.; позивача ОСОБА_1 ; представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві, з представником позивача в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

встановив:

13 вересня 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про поділ спільного майна подружжя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з 20 листопада 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не склалися і рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2022 року шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі, подружжям було набуто спільне майно, а саме - 22 грудня 2020 року придбано транспортний засіб SUBARU OUTBACS, рік випуску 2014, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до висновку № 131/22 від 24 серпня 2022 року ринкова вартість вказаного вище рухомого майна складає 481824 грн. 00 коп.

Посилаючись на те, що зазначеним вище рухомим майном фактично користується відповідач, позивач просив суд визнати за відповідачем право приватної власності на транспортний засіб SUBARU OUTBACS, рік випуску 2014, державний номерний знак НОМЕР_1 і стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу SUBARU OUTBACS, рік випуску 2014, державний номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 240912 грн. 00 коп.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин; відзив не подав. В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з відміткою від 13 червня 2023 року про відсутність відповідача за адресою його проживання.

ОСОБА_4 - представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання також не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений під розписку 02 червня 2023 року, про що свідчить його особистий підпис. 04 липня 2023 року, вдруге, подав на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його зайнятістю у зазначену дату в іншому судовому засіданні у Вознесенському міськрайонному суді Миколаївської області. При цьому, доказу, що підверджує вказаний у клопотанні представником відповідача факт його зайнятості в іншому судовому засіданні в іншому суді, представник відповідача у клопотанні не зазначив і до клопотання не додав.

Згідно з положеннями п. 3) ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Згідно з положеннями ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Суд заслухав у судовому засіданні позивача та його представника, дослідив наявні у справі письмові докази і встановив таке:

Сторони з 20 листопада 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2022 року, яке набрало законної сили 01 липня 2022 року, шлюб між сторонами розірвано (а. с. 20, 21).

Позивач стверджує, і відповідач не заперечує, що під час шлюбу, а саме 22 грудня 2020 року вони разом придбали транспортний засіб SUBARU OUTBACS, рік випуску 2014, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я відповідача.

Крім цього, вказаний факт підверджується копією свідотва серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу SUBARU OUTBACS, рік випуску 2014, державний номерний знак НОМЕР_1 , доданою позивачем до позовної заяви (а. с. 7, 8).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідо з положеннями ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідо з положеннями ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пунктах 22, 23, 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя (далі - Постанова) роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93 СК України, ч. 1 ст. 103 СК України положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК України.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У пункті 30 вказаної Постанови також роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Судом встановлено, що спірне рухоме майно, а саме - транспортний засіб SUBARU OUTBACS, рік випуску 2014, державний номерний знак НОМЕР_1 , набуте сторонами за час шлюбу, тому, у відповідності до чинного законодавства, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності.

Згідно з копією Висновку № 131/22, складеного 24 серпня 2022 року, виконаного СПД ОСОБА_5 , доданого позивачем до позовної заяви, ринкова вартість КТЗ SUBARU OUTBACS, VIN НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки складає - 481824 грн. 00 коп. (а. с. 10 - 14).

Отже, 1/2 частина вартості спірного рухомого майна складає 240912 грн. 00 коп. (481824 грн. 00 коп. ? 2).

Враховуючи наведене вище, а також те, що відповідач позовні вимоги не заперечив і не спростував, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з квитанцією № 123 від 12 вересня 2022 року позивачем ОСОБА_1 при поданні позовної заяви до суду, сплачено судовий збір у розмірі 2410 грн. 00 коп.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 2410 грн. 00 коп., сплачений позивачем при поданні позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, - задовольнити.

Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем смт. Ольшанське, Миколаївського району Миколаївської області (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_4 ) право власності на автомобіль марки SUBARU OUTBACS, рік випуску 2014, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ольшанське, Миколаївського району Миколаївської області (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Михайлівка, Нововоронцовського району Херсонської області (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ; паспорт серії НОМЕР_6 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки SUBARU OUTBACS, рік випуску 2014, державний номерний знак НОМЕР_1 , що складає 240912 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ольшанське, Миколаївського району Миколаївської області (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Михайлівка, Нововоронцовського району Херсонської області (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ; паспорт серії НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 2410 грн. 00 коп., сплачений позивачем за квитанцією № 123 від 12 вересня 2022 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова