ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2244/23
Провадження № 2/362/1390/23
У Х В А Л А

"24" травня 2023 р. суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Лебідь-Гавенко Г.М. розглянувши матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в:

Військова частина НОМЕР_1 звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду у розмірі 8 923, 91 грн. та судові витрати.

Вказуючи на те, що старший сержант ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника майстерні технічного обслуговування автомобільної техніки ремонтного відділення. Під час прийому - передачі матеріальних цінностей з підзвітності старшого сержанта ОСОБА_2 , майстерні технічного обслуговування автомобільної техніки ремонтного відділення у підзвітність молодшого сержанта ОСОБА_3 , начальника сховища відділу зберігання речового майна речового складу військової частини НОМЕР_1 , було виявлено нестачу матеріальних цінностей у сховищі М9, а саме: наметів УСБ-56 у кількості 2 шт. на суму 6900 грн., сумок польових офіцерських у кількості 147 шт. на суму 5733 грн. та ящиків фанерних у кількості 77 шт. на суму 256,41 грн. Відповідно до довідки про вартісну оцінку заподіяної шкоди загальна сума нестачі склала 12899.41 грн. (дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень, 41 копійка).

Відповідно до письмових пояснень особи, відповідальної за зберігання і утримання військового майна, начальника майстерні технічного обслуговування автомобільної техніки ремонтного відділення старшого сержанта ОСОБА_4 , вказана нестача могла статись через його неуважність під час прийому матеріальних цінностей на зберігання та великим обсягом матеріальних засобів.

Заперечень, заяв чи клопотань від начальника майстерні технічного обслуговування автомобільної техніки ремонтного відділення ОСОБА_2 не надходило.

Оскільки старший сержант ОСОБА_5 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та з ним укладено договір про повну 1 індивідуальну матеріальну відповідальність за сховище №9/п, то у розумінні п. 3.1.7. Положення, він є посадовою особою військової частини, яка відає військовим (корабельним) господарством, тому у відповідності до п.3.1.1. Положення, старший сержант ОСОБА_5 відповідає за військове господарство, організацію та ведення якого.

Начальник майстерні технічного обслуговування автомобільної техніки ремонтного відділення, старий сержант ОСОБА_1 через власну недисциплінованість допустив помилку при прийманні на зберігання майна.

Вказані вище неправомірні дії призвели до нестачі матеріальних засобів на загальну суму 12899,41 грн (дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень, 41 копійка). Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина військовослужбовця виражається у формі недисциплінованості.

Старшого сержанта ОСОБА_6 , начальника майстерні технічного обслуговування автомобільної техніки ремонтного відділення притягнуто до матеріальної відповідальності встановленим порядком згідно з «Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року No243/95-BP.

21.10.2019 року відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старшого сержанта ОСОБА_2 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «д» п.2 (через службову невідповідність) на підставі накладеного командиром військової частини НОМЕР_1 дисциплінарного стягнення (наказ №64 від 21.10.2019 року).

В подальшому з відповідача примусово було утримано в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 22.11.2019 року грошову суму у розмірі 2 955,00 грн. та 27.11.2019 року грошову суму у розмірі 1 020,85 грн.

Таким чином, відповідач несе повну матеріальну відповідальність за майнову шкоду завдану військовій частині НОМЕР_1 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя повинен перевірити належність справи до юрисдикції суду та підсудності, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя, розглянувши матеріали справи приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для відмови у відкритті цивільного провадження у справі, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц та постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах, зробила наступні висновки.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів ст. 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

З огляду на вищезазначені вимоги закону, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) зроблено висновок, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18 і підстав для відступу від вказаної правової позиції не вбачається».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на військовій службі, а саме на посаді начальник майстерні технічного обслуговування автомобільної техніки ремонтного відділення, старший сержант ОСОБА_1 через власну недисциплінованість допустив помилку при прийманні на зберігання майна, вказані вище неправомірні дії призвели до нестачі матеріальних засобів в подальшому він був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За таких обставин спори щодо відшкодування коштів особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання умов контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, що призвели до втрат військової частини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладені обставини, у відкритті провадження в справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 186 ЦПК України суд роз`яснює заявнику, що розгляд даної справи, враховуючи визначений позивачем суб`єктний склад сторін та предмет спору, віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись статтями 186, 259-261, 353, 354 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що даний позов належить до юрисдикції адміністративного суду.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка її подала разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятнадцятиденного строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко