КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 752/22480/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4033/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

24 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про захист прав споживача, зобов'язання вчинити дії та відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що з 22.09.2017 року є власником квартири АДРЕСА_1 . При придбанні квартири будь-яка заборгованість з комунальних платежів була відсутня.

03.11.2017 рокув квартирі представником ЖЕК -109 Голосіївського району м.Києва в квартирі були встановлені лічильники холодної та гарячої води з 00 показниками і 04.11.2017 р. він звернувся до ПАТ «Київенерго» з заявою про опломбування та прийняття на абонентській облік лічильника гарячої води. Однак, такі дії не були вчинені ПАТ «Київенерго» з невідомих причин і нарахування оплати продовжували здійснювати за нормою споживання. 23.03.2018 р. позивач повторно звернувся до ПАТ «Київенерго» вже зі скаргою про перерахунок заборгованості.

З 01.05.2018 р. виконавцем надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води є КП «Київтеплоенерго», яке з 18.06.2018 р. опломбувало лічильник гарячого водопостачання.

Позивач зазначає, що всупереч п.10 Правил надання послуг з централізованого опалення, холодної та гарячої води і водовідведення КП «Київенерго» до 01.05.2018 р.здійснювало нарахування оплати за гарячу воду за нормою споживання за наявності встановленого лічильника, про що було повідомлено. Внаслідок неправомірних дій ПАТ «Київенерго» станом на 01.05.2018 р. виникла заборгованість в розмірі 2776,61 грн., а на 18.06.2018 р. перед КП «Київтеплоенерго» заборгованість становила 404,88 гривень

Позивач посилається на те, що 11.12.2018 р. він звернувся до КК «Центр комунального сервісу» Голосіївського району м.Києва з заявою про здійснення перерахунку заборгованості та укладання КП «Київтеплоенерго» договору щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також повідомлено про зміну власника квартири.

Однак, такий перерахунок здійснено не було в результаті чого обліковується заборгованість станом на 01.07.2021 р. перед КП «Київтеплоенерго» з урахуванням пені та інфляційних нарахувань 3524,87 гривень.

Як зазначає позивач, такі дії відповідача є порушенням вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Закону України «Про захист прав споживачів» ПАТ «Київенерго», а в подальшому його правонаступником КП «Київтеплоенерго», які нав`язують такі умови одержання послуг, що ставлять побутового споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, вартість продукції визначається неналежним чином.

З огляду на викладене, позивач просив визнати протиправними дії (бездіяльність) КП «Київтеплоенерго» по нарахування в період з 04.11.2017 р. по 18.06.2018 р. об'ємів споживання гарячої води за нормою споживання, а не за показниками лічильника, внаслідок не вчинення дій щодо його опломбування та взяття на комерційний облік, зобов'язати відповідача виконати перерахунок нарахованої заборгованості в розмірі 3117,61 гривня, що виникла з вини відповідача, скасувати нарахування на неї пені (3% річних в розмірі 111,48 гривень та інфляційних нарахувань в сумі 300,16 гривень, а також вирішити питання про відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживача.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано КП «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок нарахованої заборгованості за споживання гарячої води за період з 04.11.2017 року по 18.06.2018 року.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з КП «Київтеплоенерго» в дохід держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині незадоволених позовних вимог, а саме відшкодування судових витрат та моральної шкоди, або змінити в цій частині, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд помилково не вбачає ніякої неправомірності в діях (або бездіяльності) КП «Київтеплоенерго» при передачі йому від ПАТ «Київенерго» права вимоги заборгованості, оскільки є правонаступником та повинно було усвідомити звідки виникла заборгованість та витребувати від ПАТ «Київенерго» відповідні документи та інформацію, проте цього відповідачем неправомірно зроблено не було, а тому відповідач несе відповідальність як за тяганину з укладанням договору так й по прийняттю на абонентський облік квартирного засобу обліку гарячої води.

Виходячи з цього, вважає, що судом необґрунтовано зроблено висновок про відсутність вини відповідача в період з листопада 2017 року по червень 2018 року та помилково відмовлено у відшкодуванні відповідачем згідно частини 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» моральної шкоди, яку апелянт оцінює за 5 років вирішення питання у 5 000 грн.

Також зазначив, що суд першої інстанції не врахував попередній розрахунок суми судових витрат та не застосував ч. 2 ст. 138 ЦПК України.

24 лютого 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Ральчук Н.В. в інтересах КП «Київтеплоенерго», в якому представник відповідача просили рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що скаржником не надано доказів на підтвердження правомірності своїх вимог та порушення підприємством його прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині рішення не оскаржується та в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в частині про відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживача», завдану діями відповідача щодо неправомірного нарахуванням оплати за спожиті послуги гарячого водопостачання, суд першої інстанції виходив з відсутності неправомірних дій саме відповідача при нарахування оплати за послуги з гарячого водопостачання позивачу в період з листопада 2017 р. по червень 2018 р.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, встановивши порушення щодо структури заборгованості, зобов`язав відповідача вчинити дії по перерахунку такої заборгованості за спірний період.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами статті 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.2 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів").

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі ст.ст.16, 23 ЦК України та ст.ст.4, 22 Закону «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19).

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа "Науменко проти України").

Оскільки апеляційним судом встановлено порушення прав позивача, як споживача, на здійснення перерахунку оплати послуг гарячого водопостачання, відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача щодо завдання йому моральної шкоди у зв`язку із неправомірними діями відповідача.

Разом тим, враховуючи характер, обсяг та глибину завданих позивачу моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000 грн.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача судових витрати понесені в зв`язку з розглядом справи, а саме витрати на дорогу для явки в судове засідання, поштові витрати, втрачений заробіток, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в цій частинні дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні таких вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу положень ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем у суді першої інстанції не надано розрахунок суми судових витрат.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 1 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року в частині відшкодування моральної шкоди - скасувати, ухвалити нове рішення.

Стягнути з Комунального підприємства «Київтеплоенерго» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 1 000 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді