Справа № 591/2277/22
Провадження № 2/591/1684/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Чмуневич М.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в особі представника адвоката Грицика Геннадія Олексійовича до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 в особі представника адвоката Грицика Г.О. звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та мотивує свої вимоги тим, що у січні 2012 року між позивачем та відповідачкою укладено усний договір позики, у відповідності до якого позивач передав відповідачу станом на 01 січня 2022 року 31 950 доларів США. Дата повернення позики при цьому не обговорювалася, а визначався моментом пред`явлення вимоги.

28 січня 2022 року на адресу відповідачки надіслана вимога про повернення коштів, трек номер 964. Відповідно до інформації із Укрпошти відправлення із трек номером 964, особисто вручено 02 лютого 2022 року.

Грошові кошти у розмірі 31 950 США були передані починаючи з 05 січня 2012 року, а останній платіж здійснився 03 вересня 2012 року, тобто, договір позики на всю суму вважається укладеним з 03 вересня 2012 року.

Підтвердженням перерахування коштів є розписки: від 02 січня 2012 року на суму 22 600 доларів США; від 27 лютого 2012 року на суму 125 доларів США; від 17 квітня 2012 року на суму 400 доларів США; від 02 травня 2012 року на суму 625 доларів США; ід 06 червня 2012 року на суму 250 доларів США; від 02 липня 2012 року на суму 250 доларів США; від 05 серпня 2012 року на суму 1250 доларів США; від 19 серпня 2012 року на суму 5000 доларів США; від 03 вересня 2012 року на суму 1450 доларів США.

На виконання вимог закону та укладеного договору, позивач - позичкодавець звернувся до відповідача - позичальника з вимогою повернути суму боргу за договором позики в розмірі 31 950 доларів США, в строк до 10 лютого 2022 року.

Посилаючись на те, що зобов`язання по поверненню суми позики відповідачкою не виконані, просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором позики, що складає грошову суму коштів у розмірі 31 950 доларів США.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2022 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 30 червня 2022 року представником позивача надано суду документи на виконання ухвали суду від 24 червня 2022 року.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 липня 2022 року відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена в підготовче засідання на 26 вересня 2022 року об 11 год. 30 хв.

11 липня 2022 року від відповідачки надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що у січні 2012 року між нею та ОСОБА_3 укладено усний договір позики, у відповідності до якого він мав їй передати грошові кошти в сумі 31 950 доларів США. Грошові кошти їй були потрібні для першого внеску на придбання квартири для її родини за адресою: АДРЕСА_1 та подальших платежів для її купівлі. За домовленістю за між нею та позивачем зазначена сума коштів їй була передана частинами на підставі розписок на отримання коштів, конкретна дата повернення коштів за договором позики при цьому не обговорювалася, а визначався моментом пред`явлення вимоги. Після купівлі зазначеної квартири вона з чоловіком та дітьми переїхали до квартири. В 2014 році її чоловік втратив роботу, через економічну ситуацію в країні постійного заробітку в чоловіка не було, про ці обставини вона повідомила позивачу (позикодавцю), на що останній повідомив, що кошти вона може повернути коли в неї буде така можливість. 20 січня 2022 року їй зателефонував позивач та повідомив, що він планує купівлю нежитлового приміщення в м. Суми і необхідно, щоб вона повернула йому всю суму за договором позики, на що вона відповіла, що в даний час чоловік втратив роботу, тому вона не має можливості повернути борг (а.с. 34-36).

25 вересня 2022 року від ОСОБА_4 надійшло письмове клопотання, в якому він просить суд залучити його в якості третьої особи до даній справі.

Протокольною ухвалою суду 26 вересня 2022 року ОСОБА_4 залучено в якості третьої особи по даній справі, у зв`язку із залученням третьої особи по справі, підготовче засідання відкладено до 10 листопада 2022 року, о 13 год. 20 хв.

10 листопада 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 13 січня 2023 року, о 09 год. 30 хв. у зв`язку з долученням до матеріалів справи документів та забезпеченням відеоконференцзв`язку з представником відповідачки.

11 січня 2023 року від третьої особи ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2022 року у справі № 591/8458/21 шлюб з відповідачкою було розірвано. Під час поділу спільно нажитого майна (а це квартира в новобудові, яку вони купували під час перебуванні в шлюбі за спільні кошти, робили в ній ремонт) наявність таких зобов`язань, взятих без його згоди будуть впливати на розмір часток подружжя при його розподілі, виходячи із змісту частини четвертої статті 65 СК України, а також поділу боргів подружжя, якщо такі існують.

Колишня дружина ніколи йому не повідомляла, що бере кошти в інтересах сім`ї у свого батька в позику чи на будь-яких інших домовленостях у зазначених в позові час та розмірах. Окрім того, не зрозумілі джерела доходів його колишнього тестя, особливо станом на 2012 рік, які б дозволяли йому накопичити і мати такі кошти.

Згоди на укладення будь-яких позик в інтересах їхньої з відповідачкою сім`ї, між позивачем ОСОБА_3 та його донькою ОСОБА_5 під час перебування в шлюбі з ним, він не надавав і про існування такої позики йому також нічого протягом всього часу спільного проживання не відомо.

Окрім того, на час коли начебто була отримана позика він працював і дуже добре заробляв, його коштів вистачало на всі потреби сім`ї. Тобто потреби брати кошти на будь-що, як особисто для себе так і в цілях сім`ї, були відсутні.

Вважає, що сторони перебувають у змові, вдають даний правочин, з метою створення підстав для стягнення в подальшому коштів з нього за рахунок його частки у спільному майні. Укладену між позивачем та відповідачем в усній формі угоду позику вважає фіктивною, безгрошовою. Із змісту розписки не відомо, з якою метою були взяті кошти. Жодним чином не зазначено, що ці кошти беруться відповідачкою у борг, відповідно ознаки укладення між позивачем та відповідачкою саме договору позики відсутні. Розписки були написані на підтвердження повернення отриманих у позивача відповідачкою грошових коштів на першу його вимогу. Тобто позивач може вимагати повернення цих коштів, а може і не вимагати їх повернення. Відповідно, умови отримання коштів, обов`язок їх повернення фактично не визначений. Також відсутні жодні документальні докази, що кошти реально передавались, враховуючи кровну спорідненість позичальника та позикоодержувача та їх спільну зацікавленість покласти на нього неіснуючі зобов`язання.

При цьому зміст розписки не містить умови отримання позичальником коштів у борг, відомостей про передачу позивачем грошових коштів, а лише отримання відповідачкою грошових коштів. Також не зрозуміла дата отримання грошових коштів, оскільки є тільки дата складання розписки.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки надані розписки, виходячи із їх змісту, не встановлюють між позивачем та відповідачкою правовідносин саме за договором позики (а.с. 75-77).

13 січня 2023 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 02 березня 2023 року, 13 год. 00 хв. у зв`язку з клопотанням представника третьої особи Бондаренко Є.П.

13 січня 2023 року від позивача ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_2 надійшло клопотання про затвердження мирової угоди, в якій вони просять затвердити мирову угоду.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2023 року відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в затвердженні мирової угоди, укладеної між ними у справі за вказаним позовом (а.с.86-87).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2023 року закрито підготовче провадження у даній справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 18 квітня 2023 року, об 11 год. 00 хв.

18 квітня 2023 року у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою у Сумській області, розгляд справи відкладено до 13 червня 2023 року, о 14 год. 00 хв.

В зазначеному судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, відповідачка позовні вимоги визнала.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у січні 2012 року між позивачем та відповідачкою укладено усний договір позики, у відповідності до якого позивач передав відповідачці станом на 01 січня 2022 року 31 950 доларів США.

Підтвердженням перерахування коштів є розписки: від 02 січня 2012 року на суму 22 600 доларів США; від 27 лютого 2012 року на суму 125 доларів США; від 17 квітня 2012 року на суму 400 доларів США; від 02 травня 2012 року на суму 625 доларів США; ід 06 червня 2012 року на суму 250 доларів США; від 02 липня 2012 року на суму 250 доларів США; від 05 серпня 2012 року на суму 1250 доларів США; від 19 серпня 2012 року на суму 5000 доларів США; від 03 вересня 2012 року на суму 1450 доларів США (а.с.5-7).

28 січня 2022 року на адресу відповідачки позивачем надіслана вимога про повернення коштів (а.с.8), яка відповідно до інформації із Укрпошти особисто вручена 02 лютого 2022 року (а.с.9).

Проте відповідачка свої зобов`язання по поверненню суми боргу не виконала.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2022 року у справі № 591/8458/22 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.44).

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Ст. 1049 ЦК України встановлений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України вказує на те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Одним із способів припинення зобов`язання відповідно до статті 599 ЦК України є його виконання, проведене належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачка не виконала зобов`язання щодо повернення грошових коштів у строк, визначений законодавством після пред`явлення вимоги позивачем, а тому його вимоги про стягнення заборгованості за указаним договором є обґрунтованими.

Посилання третьої особи щодо фіктивності укладеного між позивачем та відповідачкою правочину не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до вимог чинного законодавства зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

У постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на ухилення боржника від виконання в майбутньому судових рішень про стягнення з нього грошових коштів.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, та свідчить, про те, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин може бути визнаний судом недійсним.

Особа вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Вказане відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (касаційне провадження № 14-260цс19), в якому Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц.

Під час судового розгляду не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність ознак вчинення позивачем та відповідачкою фіктивного правочину.

Не заслуговують на увагу доводи третьої особи щодо укладення сторонами безгрошової угоди, оскільки письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю формою такий документ засвідчує як його укладення, так і умови договору, а також підтверджує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Також не заслуговують на увагу посилання відповідачки на те, що кошти були позичені саме для виконання зобов`язань в інтересах сім`ї відповідача.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і одержане за договором використано на її потреби.

Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В той же час, суду не надані жодних доказів на підтвердження того, що договори позики було укладено саме для погашення внеску на придбання квартири для родини відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 та подальших платежів для її купівлі, як й не надано жодних доказів використання отриманих коштів за договором позики в інтересах сім`ї відповідачки.

Третя особа ОСОБА_4 у категоричній формі заперечив той факт, що вказані кошти використовувалися в інтересах його сім`ї та зазначив, що йому взагалі не було відомо про укладення таких договорів позики.

З огляду на вказане, під час судового розгляду встановлено, що відповідачка не виконала умови договору, чим порушила право позивача, а тому на його користь необхідно стягнути з відповідачки суму боргу 31950,00 доларів США.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 142, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики в розмірі 31950,00 дол. США, та 4671 грн. 68 коп. судового збору.

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 14 червня 2022 року за квитанцією № 0.0..1 в сумі 993 грн. 00 коп., тобто в розмірі 496 грн. 50 коп. та сплаченого 30 червня 2022 року за квитанцією №0.0..1 в сумі 8350 грн. 37 коп., тобто в розмірі 4175 грн. 18 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення виготовлене 23 червня 2023 року.

Суддя А.П.Сидоренко