Справа № 462/1671/20 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/811/2809/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засідання у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 вересня 2022 року в складі судді Іванюк І.Д. у справі за позовом Акціонерного товариства "Таскомбанк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Таскомбанк", треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Джурик Маріанна Юріївна про визнання зобов`язання виконаним, припинення договорів та зняття заборони відчуження та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Таскомбанк", треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання зобов"язання виконаним, припинення договору поруки,-

встановив:

У березні 2020 року позивач АТ «Таскомбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, який уточнивши просив стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , як солідарних боржників ОСОБА_3 , борг за кредитним договором №KF47956 від 21.03.2008 у сумі 1419,28 дол. США., з яких 1105,73 дол. США сума неповернутого кредиту, 134,95 дол. США - заборгованість по відсотках за період з 26.08.2019 до 26.02.2020, 178,60 дол. США пеня на суму простроченої заборгованості за період з 26.08.2019 до 26.02.2020.

Вимоги обґрунтовані тим, що 21.03.2008 між ОСОБА_3 та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», був укладений кредитний договір №KF47956, за яким ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 111300 дол. США з терміном погашення не пізніше 21.03.2016 із сплатою 12% річних, позичальник зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору та відповідно до графіку, що був встановлений додатками до договору.

Всупереч погодженим умовам кредитного договору ОСОБА_3 не дотримався вказаного графіку розрахунків, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 26.02.2020 складає 1419,28 дол. США.

Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між банком та ОСОБА_2 21.03.2008 був укладений договір поруки №PO 93183.

Також у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між банком та ОСОБА_5 24.12.2014 був укладений договір поруки № KF 47956/S-3, згідно із п.1.2. яких, поручителі зобов`язалися відповідати перед Кредитором солідарно із боржником у повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов`язань за Договором основного зобов`язання, а саме: сплатити кредитору заборгованість по Кредиту (основний борг) в межах 111300 дол. США в строки і на умовах, передбачених у Договорі основного зобов`язання; сплатити Кредитору заборгованості по процентах, нарахованих на суму основного боргу, комісії та штрафні санкції в строки, розмірах та на умовах, передбачених у Договорі основного зобов`язання; виконати всі інші обов`язки передбачені Договором основного зобов`язання та додатками до нього, якщо такі є чи будуть укладені у майбутньому.

Згідно п. 2.4 договорів поруки та додаткових угод №1 та №2 до таких договорів, поручителі зобов`язались погасити заборгованість, вказану у надісланій вимозі протягом 5 банківських днів з дня надіслання.

Разом з цим, незважаючи на письмові звернення позивача, зокрема від 27.12.2019, до відповідачів, жодний з них заборгованість за кредитним договором не погасив.

Таким чином, станом на 26.02.2020 виник борг за кредитним договором у сумі 1419,28 дол. США., з яких 1105,73 дол. США сума неповернутого кредиту, 134,95 дол. США - заборгованість по відсотках за період з 26.08.2019 року до 26.02.2020 року, 178,60 дол. США пеня на суму простроченої заборгованості за період з 26.08.2019 до 26.02.2020. Просив позовні вимоги задовольнити.

23.07.2021 ОСОБА_3 та 10.08.2021 ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічними позовами (т. 2 а.с. 1, 125).

Так, у зустрічному позові ОСОБА_3 до АТ «Таскомбанк», з участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Джурик М.Ю., про визнання зобов`язання виконаним, припинення договорів та зняття заборони відчуження, а також зустрічному позові ОСОБА_2 до АТ "Таскомбанк", з участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання зобов`язання виконаним та припинення договору поруки, вимоги обгрунтовані тим, що 21.03.2008 між ОСОБА_3 та ПАТ «Електрон Банк», кінцевим правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», було укладено кредитний договір №KF47956.

Додатковою угодою № 1 від 24.12.2014 та додатком від 05.09.2008, додатковою угодою №2 від 24.11.2015 /із ПАТ «ВіЕС Банк»/ було внесено зміни до вказаного Кредитного договору та визначено кінцеву дату повного виконання боргових зобов`язань 20.03.2019.

Для забезпечення виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 21.03.2008 був укладений договір поруки №PO 93183 та між Банком та ОСОБА_5 24.12.2014 був укладений договір поруки № KF 47956/S-3, а також Додаткові угоди № 1 від 24.11.2015 та № 2 від 24.11.2015, згідно із п.1.2. яких, поручителі зобов`язалися відповідати перед Кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов`язань за Договором основного зобов`язання, а саме: сплатити кредитору заборгованість по Кредиту (основний борг) в межах 111300 дол. США в строки і на умовах, передбачених у Договорі основного зобов`язання; сплатити Кредитору заборгованості по процентах, нарахованих на суму основного боргу, комісії та штрафні санкції в строки, розмірах та на умовах, передбачених у Договорі основного зобов`язання; виконати всі інші обов`язки передбачені Договором основного зобов`язання та додатками до нього, якщо такі є чи будуть укладені у майбутньому.

Крім цього, для забезпечення виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором між ОСОБА_3 та Банком був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Джурик М.Ю. від 21.03.2008 за № 857 (із змінами від 24.11.2015).

При цьому, 28.12.2018 у відділенні банку ОСОБА_3 повністю сплатив залишок заборгованості, таким чином проведений остаточний розрахунок із позивачем за Кредитним договором, що стверджується відповідними квитанціями, та навіть існує переплата у сумі 2232,94 долари США.

Разом з цим, банк продовжує нараховувати проценти та пеню за користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, а саме після 20.03.2019, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Покликаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 06.02.2019 у справі №175/4753/15-ц, просили зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 вересня 2022 року позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №KF47956 від 21.03.2008 року у розмірі 1419 (одна тисяча чотириста дев`ятнадцять) дол. США 28 центів.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №KF47956 від 21.03.2008 року у розмірі 1419 (одна тисяча чотириста дев`ятнадцять) дол. США 28 центів.

В решті позовних вимог первісного позову відмовлено за безпідставністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Таскомбанк", третя особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Джурик Маріанна Юріївна про визнання зобов`язання виконаним, припинення договорів та зняття заборони відчуження та зустрічного позову ОСОБА_2 до АТ "Таскомбанк", третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання зобов`язання виконаним та припинення договору поруки відмолено за безпідставністю вимог.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» по 700 грн. 66 коп. судового збору з кожного.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_2 , вважає рішення незаконним та необгрунтованим.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд не взяв до уваги та не надав оцінку таким доказам, як квитанції про сплату боржником заборгованості та розрахунку по сплаті заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № KF47956 від 21.03.2008 за період 21.03.2008 по 21.03.2019, котрий зроблений боржником на підставі розрахунку поданого самим позивачем та первинних документів оригіналів квитанцій про сплату заборгованості наявних у боржника.

При цьому, ОСОБА_2 стверджує, що зобов`язання за кредитним договором є виконаним боржником у повному обсязі, що підтверджується первинними документами.

Зокрема, згідно оригіналів квитанцій про сплату заборгованості за період з 21.03.2008 по 21.03.2019 боржником сплачено 173882,82 дол. США, а згідно розрахунку позивача боржником було сплачено лише 171632,60 дол. США, відтак різниця складає 2232,94 дол. США.

Стверджує, що наявність різниці між сумами, котрі сплачувалися позичальником кредитодавцю та сумами, які зараховувалися у погашення боргу свідчить, що сплачена позичальником сума погашення заборгованості є більшою, ніж та, що відображена і зарахована банківською установою згідно поданих розрахунків позивача.

Жодних обґрунтувань, куди банком було зараховано відповідну різницю, позивач не надав, як і відомостей, що вказували б на помилковість проведеного відповідачем розрахунку боргу.

При цьому, надані позивачем розрахунки заборгованості не відображають даних, де виникла різниця щодо сплачених боржником сум і сум зарахованих банком у погашення кредиту.

Також зазначає, що суд не взяв до уваги, що поручитель ОСОБА_2 не надавала згоди, не була обізнана та не підписувала будь яких документів, у зв`язку з укладенням між боржником та кредитодавцем у 2014 році додаткової угоди № 1 від 24.12.2014 до кредитного договору №KF47956 від 21.03.2008, де порівняно із первинною редакцією кредитного договору, значно збільшилася її відповідальність та було розширено випадки, при яких така відповідальність настає у боржника.

Про додаткову угоду № 1 від 24.12.2014 ОСОБА_2 стало відомо лише із зустрічного позову ОСОБА_3 .

В свою чергу, під час дії кредитного договору у редакції від 21.03.2008 у першу чергу погашалася заборгованість за процентами та кредитом, а згідно редакції від 24.12.2014, було прописано у першу чергу погашати заборгованість по штрафних санкціях та пені, відтак викладення умов ерудитного договору у новій редакції стало причиною накопичення заборгованості по процентах та кредиту, оскільки кошти сплачені боржником у першу чергу направлялися для погашення пені та штрафних санкцій.

Крім цього, з аналізу редакцій розрахунку орієнтовної сукупної вартості кредиту, які додавалися до договорів видно, що основна сума кредиту, що підлягала погашенню щомісяця, з 1160,00 дол. США зросла до 2340,00 дол. США.

Апелянтка стверджує, що про усі ці зміни їй не було відомо, а додаткова угода № 1 від 24.12.2014 до кредитного договору була укладена без її згоди та нею не підписувалася.

Покликаючись на ст. 559 ЦК України та враховуючи те, що поручитель не був проінформований про зміну умов кредитування, згідно яких порівняно з редакцією кредитного договору від 21.03.2008 значно збільшилися відповідальність поручителя та було розширено випадки, при яких така відповідальність наступає у боржника, ОСОБА_2 не може нести відповідальність за період дії такої угоди.

Протилежних доказів представник АТ «ТАСКОМБАНК» не надав.

Також суд не врахував, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, тому звільнена від сплати судового збору.

Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального закону, оскільки у порушення ст. 193 ЦПК України, після прийняття зустрічної позовної заяви не постановив ухвалу про перехід до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Шира М.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні доводам скарги.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з долученого представником позивача за первісним позовом розрахунку заборгованості, згідно якого станом на 26.02.2020 у відповідачів виник борг за кредитним договором у сумі 1419,28 дол. США., з яких 1105,73 дол. США сума неповернутого кредиту, 134,95 дол. США - заборгованість по відсотках за період з 26.08.2019 до 26.02.2020, 178,60 дол. США пеня на суму простроченої заборгованості за період з 26.08.2019 до 26.02.2020, при цьому, відомостей, що вказували б на помилковість проведеного позивачем розрахунку боргу, відповідачами суду не було надано.

На письмову вимогу про повернення заборгованості, жодний з відповідачів заборгованість за кредитним договором не погасив.

Суд критично оцінив пояснення представника відповідача щодо нарахування пені та відсотків за період 26.08.2019 до 26.02.2020, тобто після закінчення дії Кредитного договору та договорів застави, оскільки відповідно до п. 1.5 розділу І додаткової угоди до Кредитного договору №KF47956 від 21.03.2008, кінцевою датою повного виконання боргових зобов`язань визначено 20.03.2019, однак, у п. 4.1 розділу 4 Кредитного договору №KF47956 від 21.03.2008 зазначено, що договір діє протягом строку користування кредитом, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником боргових зобов`язань строк дії кредитного договору продовжується до моменту повного виконання позичальником боргових зобов`язань, відтак суд дійшов висновку, що сторони окремо визначили строк дії договору, тому висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Також, врахувавши зміст Договорів поруки №№PO 93183, KF 47956/S-3 та додаткових угод № 1, 2 до вказаних договорів, якими не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою, тобто кожен із відповідачів, як поручитель, зобов`язався нести солідарну відповідальність перед кредитором лише за боржника, суд дійшо висновку, що заборгованість може бути стягнута у солідарному порядку лише з відповідача ОСОБА_3 та кожного з відповідачів-поручителів окремо, а тому задовольнив первісний позов частково.

При цьому, з врахуванням того, що зобов`язання не припинене, повне виконання не відбулось, суд вказав, що підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_2 , відсутні.

Крім цього, суд стягнув з відповідачів у рівних частках сплачений позивачем судовий збір.

Слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства та враховуючи положення ст.367 ЦПК України, колегія суддів виходить з того, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 вересня 2022 року у цій справі оскаржується лише одним із поручителів, відтак, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість такого лише у частині вимог первісного позову та зустрічного позову ОСОБА_2 .

Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

21.03.2008 між ОСОБА_3 та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», укладений кредитний договір № KF47956, за яким ОСОБА_3 був наданий кредит у розмірі 111300,00 дол. США терміном погашення не пізніше 21.03.2016 із сплатою 12 % річних (т. 1 а.с. 14-16).

У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та /або процентами, процент за користування кредитом встановлюється у розмірі 15% річних. Після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 12 % річних (п. 1.3 договору).

Відповідно до 6.2, 6.3 кредитного договору за невчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 3.5. договору погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами, прострочена заборгованість за кредитом, прострочені комісії, строкова заборгованість за нарахованими процентами, строкова заборгованість за кредитом, пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів, штрафні санкції.

21.08.2008 ОСОБА_3 на підставі заяви про видачу готівки № 1267_24 отримав грошові кошти у сумі 111300 доларів США (т. 1 а.с. 49).

28.05.2009 ОСОБА_3 та ВАТ «ФольксБанк» уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору №KF47956 від 21.03.2008 року, згідно із п. 1 якої сторони домовились про те, що на період з 28.05.2009 року по 20.03.2010 року Позичальнику надається право здійснювати оплату страхового платежу за договором страхування майна, який є забезпеченням виконання умов кредитного договору №KF47956 від 21.03.2008 року чотирма рівними частинами за вищезазначений термін страхування (т. 1 а.с. 26).

24.11.2015 ОСОБА_3 та ПАТ «ФольксБанк» уклали додаткову угоду №2 до кредитного договору №KF47956 від 21.03.2008, згідно п. 1.1. якої кредитний договір викладено у новій редакції, в якому встановлено, що кінцева дата повного виконання боргових зобов`язань 20.03.2019 року та викладено умови сплати нарахованих процентів.

Зокрема, відповідно до п. 11.4 додаткової угоди погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у наступній черговості: пеня, штраф, штрафні санкції за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів, інших боргових зобов`язань; прострочені комісії; прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкові комісії,; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; витрати банку, пов`язані з одержанням виконання боргових зобов`язань, також п.ю. 17.6 угоди визначено, що пеня та штрафи сплачуються в національній валюті України. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, то пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати

Також сторони домовилися, що строки позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів, комісії, пені, штрафів, штрафних санкцій за кредитним договором вустановлюється сторонами тривалістю 3 (три) роки ( т. 1 а.с. 17-24).

Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №KF47956 від 21.03.2008 між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_4 (у подальшому прізвище змінено на ОСОБА_7 ) 21.03.2008 був укладений договір поруки № PO 93183 (т. 1 а.с. 34), а 24.11.2015 між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 до вказаного договору (т.1 а.с. 35-36).

24.12.2014 між ПАТ «ВіЕС Банк» та ОСОБА_5 були укладені договір поруки № KF 47956/S-3, а 24.11.2015 додаткова угода № 1 (т. 1 а.с. 30-33).

Згідно із п.1.2. вищевказаних договорів поруки, поручителі зобов`язалися відповідати перед Кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов`язань за Договором основного зобов`язання, а саме: сплатити кредитору заборгованість по Кредиту (основний борг) в межах 111300 дол. США в строки і на умовах, передбачених у Договорі основного зобов`язання; сплатити Кредитору заборгованості по процентах, нарахованих на суму основного боргу, комісії та штрафні санкції в строки, розмірах та на умовах, передбачених у Договорі основного зобов`язання; виконати всі інші обов`язки передбачені Договором основного зобов`язання та додатками до нього, якщо такі є чи будуть укладені у майбутньому.

Також, згідно із п.2.4 договорів поруки, та додаткових угод №1 та №2 до таких договорів, поручителі зобов`язались погасити заборгованість, вказану у надісланій вимозі протягом 5 банківських днів з дня надіслання.

27.12.2019 АТ «Таскомбанк» звернувся до відповідачів з письмовою вимогою про повернення заборгованості, однак заборгованість не погашено (т. 1 а.с. 42-47).

Так, згідно долученого представником позивача за первісним позовом розрахунку боргу за кредитним договором № KF47956 від 21.03.2008 вбачається, що станом на 26.02.2020 у позичальника ОСОБА_3 виник борг за кредитним договором у сумі 1419,28 дол. США., з яких 1105,73 дол. США сума неповернутого кредиту, 134,95 дол. США - заборгованість по відсотках за період з 26.08.2019 до 26.02.2020, 178,60 дол. США пеня на суму простроченої заборгованості за період з 26.08.2019 до 26.02.2020 (т. 1 а.с. 6-13).

Звертаючись із позовними вимогами, АТ «Таскомбанк» просив стягнути з ОСОБА_3 , а також ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , як солідарних боржників ОСОБА_3 , борг за кредитним договором № KF47956 від 21.03.2008 у сумі 1419,28 дол. США, який утворився, як зазначає позивач у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх договірних зобов`язань.

При цьому ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічними позовами у яких увагу акцентують на тому, що ОСОБА_3 повністю сплатив залишок заборгованості та провів остаточний розрахунок із позивачем за Кредитним договором, більше того існує переплата у сумі 2232,94 долари США. ОСОБА_2 також зазначає, що додаткова угоду № 1 від 24.12.2014 до кредитного договору була укладена без її згоди та нею не підписувалася, покликаючись на ст. 559 ЦК України та враховуючи те, що поручитель не був проінформований про зміну умов кредитування, згідно яких порівняно з редакцією кредитного договору від 21.03.2008 значно збільшилися відповідальність поручителя та було розширено випадки, при яких така відповідальність наступає у боржника, вважає, що не може нести відповідальність за період дії такої угоди.

Враховуючи наведене, перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів у першу чергу виходить із доводів та обставин, що стосуються договорів поруки, укладених між учасниками справи, зокрема чинності чи припинення такої.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів виходить з того, що забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний по відношенню до основного.

Так, ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України та частини першої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною першою статті 598, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Із договору поруки № PO 93183 від 21.03.2008 укладеного між ВАТ «Електрон Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 слідує, що сторони дійшли згоди з приводу припинення поруки, а саме у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, а також у разі зміни зазначеного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його відповідальність, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем, у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника, а також якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

В свою чергу, додатковою угодою від 24.11.2015 № 2, укладеною між ПАТ «ВіЕс Банк», ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , внесено зміни до договору поруки №PO 93183 від 21.03.2008 та, зокрема, визначено, що порука за цим договором видана на строк, що дорівнює строку дії договору основного зобов`язання, збільшеного на три роки. Крім цього, виключено пункт щодо припинення поруки, у зв`язку з тим, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (т. 1 а.с. 35).

Також, у п. 1.2 додаткової угоди сторони дійшли згоди та визначили, що поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно із боржником у повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов`язань за договором основного зобов`язання, а саме сплатити кредитору заборгованість по кредиту (основний борг) в межах 111300,00 дол. США в строки та на умовах передбачених у договорі основного зобов`язання, сплатити кредитору заборгованість по процентах, нарахованих на суму основного боргу, комісії та штрафні санкції в строки, розмірах та на умовах, передбачених у договорі основного зобов`язання, виконати всі інші обов`язки передбачені договором основного зобов`язання та додатками (додатковими угодами) до нього, якщо такі є чи будуть укладені у майбутньому.

Враховуючи наведене, поручитель ОСОБА_2 погодилася із умовами та строком дії договору поруки № РО93183 від 21.03.2008, а також особливостями та умовами виконання боржником ОСОБА_3 кредитного договору № KF 47956, за виконання якого останнім, поручилася.

Таким чином, усі доводи апеляційної скарги про те, що додаткова угода № 1 від 24.12.2014 до кредитного договору була укладена без згоди ОСОБА_2 та нею не підписувалася, тобто поручитель не був проінформований про зміну умов кредитування, згідно яких порівняно з редакцією кредитного договору від 21.03.2008 значно збільшилися відповідальність поручителя та було розширено випадки, при яких така відповідальність наступає у боржника, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Відтак, вимоги АТ «Таскомбанк», як правонаступника ВАТ «Електрон Банк» до ОСОБА_3 , як позичальника та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , як поручителів є обґрунтованими.

Як зазначалося вище, задовольняючи позовні вимоги АТ «Таскомбанк» та стягуючи заборгованість у відповідному розмірі, суд першої інстанції виходив із наданого позивачем розрахунку боргу за кредитним договором № KF47956 від 21.03.2008, станом на 26.02.2020.

Щодо доводів апелянта, що згідно оригіналів квитанцій про сплату заборгованості за період з 21.03.2008 по 21.03.2019 боржником сплачено 173882,82 дол. США, а згідно розрахунку позивача боржником було сплачено лише 171632,60 дол. США, відтак різниця складає 2232,94 дол. США, належним доказом визначення правильного розрахунку сторони відповідача може бути висновок судово-економічної експертизи, однак із клопотанням про призначення такої експертизи, як в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи апеляційним судом, учасники справи не зверталися.

Разом з цим, що стосується нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України, колегія суддів враховує позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, де касаційний суд наголосив, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Також Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за "користування кредитом". Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за "користування кредитом" можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за "користування кредитом", сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Після укладення 24.11.2015 між ОСОБА_3 та ПАТ «ФольксБанк» додаткової угоди №2 до кредитного договору № KF47956 від 21.03.2008, п. 1.1. якої кредитний договір викладено у новій редакції, встановлено кінцеву дату повного виконання боргових зобов`язань 20.03.2019.

При цьому, як вже зазначалося, 27.12.2019 позивача АТ «Таскомбанк» звернувся до відповідачів з письмовою вимогою про повернення заборгованості.

Таким чином, слідуючи позиції викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, дійсно нарахування заборгованості по відсотках за період з 26.08.2019 до 26.02.2020 та пені у розмірі 178,60 дол. США на суму простроченої заборгованості за період з 26.08.2019 до 26.02.2020, є безпідставним, а висновки суд першої інстанції у цій частині помилковими.

Наведене свідчить про часткову підставність вимог апеляційної скарги та доведеність вимог відповідачки ОСОБА_2 , незаконність висновків суду першої інстанції у частині стягнення 134,95 дол. США - заборгованості по відсотках за період з 26.08.2019 до 26.02.2020 та 178,60 дол. США пені на суму простроченої заборгованості за період з 26.08.2019 до 26.02.2020.

Враховуючи відповідні висновки апеляційного суду, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 вересня 2022 року необхідно змінити і у частині стягнення заборгованості з відповідачки ОСОБА_5 , незважаючи на відсутність апеляційної скарги з її сторони та відповідних доводів, однак з врахуванням доведених обставин відповідачкою ОСОБА_2 .

Таким чином, розмір заборгованість, який підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» за кредитним договором №KF47956 від 21.03.2008 необхідно зменшити з 1419 доларів США 28 центів до 1105 доларів США 73 центів.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою встановлені ст. 554 ЦК України.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, забезпеченого порукою, суд першої інстанції стягнув солідарно таку із боржника солідарно із кожним із поручителів, не врахувавши, що зміст ст. 554 ЦК України передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов`язання одночасно з боку декількох осіб.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 554 ЦК України особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи наведене та те, що норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, містять положення щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, колегія суддів вважає, що є усі підстави для солідарного стягнення з боржника та поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються ЗУ «Про судовий збір».

Пільги щодо сплати судового збору визначені ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю

Із доданої копії довідки МСЕК № 839184 від 18.11.2018 вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи пожиттєво, відтак стягнення судом першої інстанції із останньої судового збору у розмірі 700,00 грн. є безпідставним, тому рішення суду першої інстанції у цій частині також необхідно скасувати (а.с. 107).

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 вересня 2022 року в частині задоволення первісного позову Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення коштів змінити.

Зменшити розмір заборгованість, який підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» за кредитним договором №KF47956 від 21.03.2008 з 1419 (одна тисяча чотириста дев`ятнадцять) доларів США 28 центів до 1105 (одна тисяча сто п`ять) доларів США 73 центів.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 вересня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судового збору 700 грн. 66 коп. скасувати.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 травня 2023 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк