Провадження № 2/522/2198/23
У Х В А Л А

04 липня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Купцова С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та припинення права спільної часткової власності на будинок,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та припинення права спільної часткової власності на будинок.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2015 було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та припинення спільної часткової власності.

05.02.2016 за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було призначено судову експертизу, у зв`язку із чим зупинено провадження у справі.

15.06.2016 ухвалою Приморського районного суду м. Одесі провадження у справі було відновлено, через неможливість проведення експертизи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2017 знову було призначено судову експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

03.11.2017 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси провадження у справі відновлено через повернення справи з експертної установи без надання висновку експерта.

31.05.2018 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси знову призначено експертизу та провадження у справі зупинено на час експертизи.

10.12.2018 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси поновлено провадження у справі , у зв`язку із неможливістю проведення експертизи.

22.07.2020 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси в черговий раз призначено судову експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

10.12.2020 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

20 березня 2023 року від представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява про зміну предмету позову, а саме просить визнати за позивачкою право власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , визначити порядок користування спірним будинком та вселити її у будинок.

05 травня 2023 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення, в яких вона просить відмовити в прийняті заяви про зміну предмету позовних вимог, виходячи з того, що дана стадія судового розгляду не дозволяє подавати заяву про зміну предмету позовних вимог. Також, на думку представниці відповідача, заява про збільшення позовних вимог по суті є заявою про зміною предмету та підстав позовних вимог, що забороняється цивільно-процесуальним законодавством.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені ст. 49 ЦПК України, тож відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зі змісту норми вказаної статті, вбачається, що змінити підставу або предмет позову позивач може тільки до початку розгляду справи по суті.

Станом на 04 липня 2023 року перехід до судового розгляду даної справи по суті не здійснювався.

Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог.

Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у рішенні від 13.03.2018 року в справі №916/1764/17.

Як вбачається із первісної позовної заяви ОСОБА_1 просила визнати будинок спірним майном подружжя, визнати за нею право власності на його частину та виділити їй належну частину, у зв`язку із чим припинити право спільної сумісної власності.

Підставою заявленого ОСОБА_1 позову є визнання будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, так як він був придбаний в період шлюбу між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, судом постійно вживались заходи для повного та всебічного розгляду справи, у зв`язку із необхідністю отримання експертного висновку, який є обов`язковим при вирішення справ про можливість поділу об`єкта нерухомості.

Однак, жодного разу експертиза не була проведена з різних підстав.

Представником позивачки до суду було надано висновок експерта про можливість поділу спірного будинку.

Не погоджуючись із наданим представником позивачки висновком експерта представник відповідача, надала до суду свій висновок експерта про неможливість поділу об`єкту нерухомості, який проводився з виїздом до об`єкту нерухомості на безпосереднім його розглядом.

Отримавши висновок експерта, який було представником відповідача про неможливість виділу частини будинку у самостійний об`єкт нерухомості, представником позивачка до суду було надано висновок експерта про визначення порядку користування будинком, у зв`язку із чим звернулася до суду з заявою про зміну предмету позовних вимог.

Верховний Суд у постанові від 09 липня 2020 року по справі N 922/404/19 зазначив, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Така позиція висловлена у висновках Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19, у постанові Верховного суду від 22 липня 2021 року по справі № 910/18389/20.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: заміна одних позовних вимог іншими; доповнення позовних вимог новими; вилучення деяких із позовних вимог; пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачкою саме змінюється предмет позовних вимог, при цьому підстава заявленого позову є незмінною.

Так, підставою як первісного позову, так і заяви про зміну предмету позову є визнання спірного будинку спільним майном подружжя та визнання за позивачкою права власності на частину спірного об`єкту нерухомості.

Тобто в даному випадку є лише зміна предмета позовних вимог, у зв`язку із чим є неспроможними доводи представника відповідача про зміну предмета і підстав позову.

Згідно із частиною 1 статті 222 ЦПК України, головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (№.2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, що, «… якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 2425, п. 57)».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формальногоставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛу справі «Жоффр де ляПрадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Системний аналіз наведених норм права, правових положень Європейської конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи та наявні у справі докази, свідчить, що суд повинен з`ясувати, чи не порушує обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою, з дотриманням принципів «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді.

Дотримуючись балансу «рівності вигідних умов» суд приходить до висновку про необхідність прийняття заяви про зміну предмету позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 51, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Прийняти заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову.

Розглядати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , визначення порядок користування спірним будинком та вселення у будинок.

Визначити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Призначити проведення наступного судового засідання на 11 год. 00 хв. 20 липня 2023 року у залі засідань суду № 221, про що сповістити учасників справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Л. М. Чернявська