Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06.2023 Справа №607/12852/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди завданої застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до Держави Україна в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди завданої застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в ході досудового слідства у кримінальній справі №1681122 та кримінальному провадженні №0000045 до нього було незаконно застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд за період з 09.04.2008 до 26.12.2017, що загалом становить 117 місяців.

21.05.206 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі №596/982/15-к стосовно позивача винесено виправдальний вирок з підстав відсутності події злочину. Вирок набрав законної сили 26.12.2017 та оскарженню не підлягає.

Позивач вказав, що 09.04.2008 слідчим з ОВС СВ ПМ ДПА у Тернопільській області Юговим С.А. у кримінальній справі №1681122 до нього було незаконно застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

На 117 місяців його було позбавлено права свободи пересування, гарантованого ст. 33 Конституції України та ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Внаслідок незаконного застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, позивач отримав великий психологічний стрес та в подальшому перебував у постійному страху та тривозі від усвідомлення того, що стосовно нього з боку правоохоронних органів вчиняється злочин і він позбавлений можливості захистити себе та своїх рідних шляхом звернення до правоохоронних органів.

Крім цього, вказав позивач, до нього застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд в той час, як постанова про порушення кримінальної справи за ч.3 ст.212 КК України не була зареєстрована у єдиному журналі обліку злочинів, кримінальних справ і осіб, які вчинили злочини. Відповідно Інструкції, дані про порушення кримінальних справ і їх рух повинні реєструватися в Єдиному журналі обліку злочинів, кримінальних справ і осіб, які вчинили злочини, не пізніше 24-х годин з моменту надходження відповідних карток. Облікової картки по кримінальній справі №1681122 прокурор для реєстрації не подавав. Тобто, кримінальна справа №1681122, вказав позивач, не була облікована в порядку визначеному Інструкцією про єдиний облік злочинів.

Доказом того, що 09.04.2008 до позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд без реєстрації відомостей у єдиному журналі обліку злочинів, кримінальних справ і осіб, які вчинили злочини є довідка «ОСК УМВДУ в Тернопільській області».

Вищевказане свавілля з боку органу досудового розслідування, вказав позивач, викликали у нього великі душевні страждання від приниження честі та гідності, яке не пройшло і після винесення виправдувального вироку, оскільки впродовж 14 років і на даний час залишається прихованим факт незаконного застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд стосовно позивача, без винесення стосовно нього постанови про порушення кримінальної справи за ч.3 ст.212 КК України, яка відповідала б вимогам кримінального закону.

Позивач зазначив, що впродовж 117 місяців він усвідомлював, що незаконне застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд було здійснено при відсутності події злочину, та було направлене на знищення його як людини, яка має відповідне положення у суспільстві (у громадському середовищі, бізнесі та сім`ї), на здобуття якого він затрачав великі зусилля впродовж всього свого активного життя.

Внаслідок незаконного застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд впродовж 117 місяців найпродуктивнішого періоду життя позивач, як суспільно активна людина, був позбавлений права на свободу пересування, відтак можливості вести спосіб життя на власний розсуд. На 117 місяців він втратив можливість вільно займатись підприємницькою діяльністю та реалізовувати свої життєві плани. Він та його сім`я були позбавлені можливості спільного проведення часу за межами місця проживання.

За час застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд більшість знайомих, ділових партнерів почали уникати контактів із ним та його рідними. Крім цього, йому боляче усвідомлювати втрату друзів дитинства, які повірили у законність дій правоохоронців стосовно нього.

Позивач вказав, що зараз він з великими стражданнями усвідомлює, що його рідні не отримали від нього допомогу тоді, коли вона була їм потрібна. Діти виросли, батьки померли, тоді як час неможливо повернути.

Внаслідок незаконного застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, при відсутності події злочину, позивач впродовж 117 місяців зазнавав великих душевних та фізичних страждань, оскільки внаслідок постійного стресового стану, психоемоційних перевантажень та виснаження нервової системи у нього значно погіршився стан здоров`я. Доказами глибини його душевних і фізичних страждань підтверджуються документами медичних установ.

Незаконне застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд стало однією із причин великих фізичних страждань, які він зазнав від відчуття фізичного болю та перенесення небезпечних для життя станів організму у формі лакунарного інсульту та клінічної смерті (зупинка серця та дихання).

Виправдувальний вирок Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2016 з підстав відсутності події злочину вказує на очевидну незаконність застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, внаслідок чого його на 117 місяців було незаконно позбавлено права свободи пересування, гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При визначені розміру моральної шкоди, позивач просить врахувати, що внаслідок незаконного застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд впродовж 117 місяців він зазнавав глибоких душевних страждань, приниження честі та гідності, було порушено його нормальні життєві зв`язки, завдано шкоди діловому авторитету та штучно створено умови, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя та підприємницької діяльності, що в сукупності призвело до значного погіршення його здоров`я, перенесення інсульту та небезпечного для життя стану клінічної смерті та погіршення матеріального стану.

Враховуючи глибину та тривалість (117 місяців) фізичних та душевних страждань, позбавлення можливості реалізації своїх здібностей та усвідомлення вини осіб, які навмисно завдавали фізичної та моральної шкоди, позивач вважає, що справедливим розміром грошового відшкодування завданої моральної шкоди є сума в розмірі 4 200 000 гривень, яку він просить стягнути у судовому порядку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області в судове засідання не з`явився з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків син позивача ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 разом пояснили, що по відношенні до ОСОБА_1 неправомірно був застосований запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, який тривав 117 місяців. В результаті застосування вказаного запобіжного заходу ОСОБА_1 зазнав сильних душевних страждань, оскільки був позбавлений свободи пересування, можливості проводити час як самостійно так із сім`єю за межами населеного пункту в якому він проживає, зокрема поїздок за кордон з метою, як відпочинку, так і в зв`язку із розвитком бізнесу, який пов`язаний із сферою інформаційних технологій. Крім цього, застосування запобіжного заходу призвело до втрати, як близьких друзів, так ділових партнерів, які відвернулись від ОСОБА_1 та не бажали із ним підтримувати ділові стосунки, що негативно вплинуло на розвиток бізнесу, що також було причиною його додаткових переживань та хвилювань. Тривалий період застосування запобіжного заходу стало причиною поглиблення його страждань та переживань, що негативно відображалось на його здоров`ї через постійні хвилювання.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення позивача та показання свідків вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного.

За результатами розгляду справи судом встановлено такі обставини справи.

Згідно постанови про порушення кримінальної справи від 28.03.2008 порушено кримінальну справу стосовно директора ТОВ «Мелвіс» ОСОБА_1 за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України.

Згідно підписки про невиїзд від 09.04.2008 ОСОБА_1 , проживаючий в АДРЕСА_1 , дав підписку ст. слідчому Югову С.А. в тому, що зобов`язується із вказаного місця проживання без дозволу слідчих і судових органів не відлучатися і з`являтися по першому виклику до слідчого, прокурора і в суд. Про те, що в разі порушення даного зобов`язання підписка про невиїзд буде змінена на більш сувору міру запобіжного заходу, попереджений.

Згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2016, який набрав законної сили 26.12.2017, позивача ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 212 КК України за відсутністю події кримінального правопорушення та виправдано, а також скасовано обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Відповідно до положень ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Положеннями ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень п.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до положень п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень ст. 151 КПК України (в редакції 1960 року) підписка про невиїзд полягає у відібранні від підозрюваного або обвинуваченого письмового зобов`язання не відлучатися із зареєстрованого місця проживання чи перебування або з місця тимчасового знаходження без дозволу слідчого. Якщо підозрюваний або обвинувачений порушить дану ним підписку про невиїзд, то вона може бути замінена більш суворим запобіжним заходом; про це підозрюваному або обвинуваченому повинно бути оголошено при відібранні від нього підписки про невиїзд.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував під слідством і судом в зв`язку із обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 212 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження щодо позивача ОСОБА_1 09.04.2008 застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 212 КК України за відсутністю події кримінального правопорушення та виправдано, а також скасовано обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вказаний вирок набрав законної сили 26.12.2017 згідно ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 26.12.2017, якою вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2016 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Таким чином, щодо позивача ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд терміном із 09.04.2008 (Дата обрання запобіжного заходу) і до 26.12.2017 (Дата набрання вироком суду законної сили про визнання ОСОБА_1 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні), що становить 9 років 8 місяців та 18 днів.

Отже, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , відповідно до положень п.1 ст. 1 та п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на грошове відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки тривалий період часу перебував під зобов`язаннями підписки про невиїзд, яка за своїм змістом покладала на нього обов`язок не відлучатися із зареєстрованого місця проживання чи перебування або з місця тимчасового знаходження без дозволу слідчого, що обмежувало його право на свободу пересування.

Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд враховує, що позивач тривалий період часу перебував під дією запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, а саме 9 років 8 місяців та 18 днів, що на думку суду завдавало йому душевних страждань, оскільки він був обмежений у свободі пересування, так як для залишення місця проживання вимушений був звертатися за дозволом до слідчого, а також був обмежений у свободі пересування за межі території України з метою відпочинку та розвитку власної справи у сфері інформаційних технологій.

При визначенні розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди суд також враховує стан здоров`я позивача на момент перебування під слідством та судом, його тісні сімейні зв`язки із членами сім`ї, ділову зайнятість, та вважає, що застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд обмежувало права позивача та перешкоджало його повноцінній діяльності у різних сферах життя.

За вказаних обставин суд вважає, що розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 200000 (Двісті тисяч) гривень є розумним, справедливим та достатнім розміром грошового відшкодування завданих позивачу душевних страждань, а тому в частині розміру грошової компенсації позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору в цій категорії справ і кошти в користь позивача відшкодовуються із Державного бюджету України, а тому судові витрати у справі слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 141, 89, 259, 263, 265 268, 273, 354 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку в користь ОСОБА_1 200000 (Двісті тисяч) гривень грошового відшкодування моральної шкоди завданої застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресом: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, адреса: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич