ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м.Суми

Справа №587/1496/22

Номер провадження 22-ц/816/976/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 березня 2023 року у складі судді Степаненка О.А., ухвалене в м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маніфою» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом який обґрунтовував тим, що підписання сторонами оспорюваного договору про надання фінансового кредиту № 1942531 від 21 березня 2021 рокувідбулось з порушенням його прав, як споживача, та законодавства України, а саме статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статті 1055 Цивільного кодексу України, де зазначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Проте така форма не була дотримана при укладенні оспорюваного договору, а відтак кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Позивач стверджував, що не бажав отримувати кредит та коштів не отримував, оспорювана угода не відповідає його волевиявленню, тому просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту № 1942531 від 21 березня 2021 року, який укладений між ним та ТОВ «МАНІФОЮ».

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позову.

Доводи апеляційної скарг за своїм змістом повністю повторюють зміст позовної заяви.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу товариство в установлений строк до апеляційного суду не подало.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, від представника позивача адвоката Мовчан Р.А. 29.06.23 об 11.00 надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його хворобою, від позивача клопотання про відкладення розгляду справи не надходило.

Колегія суддів , порадившись на місці ухвалила про слухання справи у відсутність сторін, оскільки явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою і особисто позивач не звертався до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2021 року в інформаціно-телекомунікаційній системі товариства (веб-сайт https://money4you.ua/) між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 1942531, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 3000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за її користування. Позика надана строком до 10 квітня 2021 року ( 20 днів). Позика надається шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі у Особистому кабінеті на веб-сайті Товариства протягом трьох ( трьох робочих) днів з дати підписання договору.

Вказаний договір позики підписав з боку позикодавця ТОВ «Маніфою» директор Кузьмінов О.В. , а з іншої сторони позичальник ОСОБА_1 . Сторони підписали договір електронним цифровими підписами одноразовими ідентифікаторами (а.с.32-35).

Сторони також підписали електронними підписами одноразовим ідентифікатором розрахунок орієнтовної загальної вартості позики та графік нарахувань за позикою, які містяться у Додатку 1 до договору. З узгодженого сторонами розрахунку вартості позики вбачається, що загальна вартість кредиту становить 3006 грн, з яких 3000 грн сума позики та 6 грн - відсотки за користування кредитними коштами протягом строку кредитування ( 20 днів) (а.с. 35 зворот - 36).

Перед укладенням Договору № 1942531 ТОВ «Маніфою» надіслало позичальнику паспорт позики з додатком, який місить основні умови надання коштів у позику, інформацію щодо реальної процентної ставки, орієнтовної загальної вартості позики для споживача, порядок повернення позики, графік нарахувань за позикою. Паспорт позики та додаток до паспорту підписані позикодавцем та ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 37-39).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довів підстав заявленого позову, а саме обставин, що свідчать про недійсність оспорюваного правочину.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина 1 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію»).

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частини 3-6 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію»).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (частина 8 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 3 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Із викладеного вбачається що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Договір укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, для укладення якого позивач подав відповідну заявку на кредит на сайті відповідача, в якій вказав свої персональні дані, зокрема прізвище, ім`я, по-батькові, номер телефону, адресу електронної пошти, паспортні дані ідентифікаційний номер, що підтверджується відповідною роздруківкою з сайту.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що оскаржуваний договір підписаний електронним підписом (одноразовий ідентифікатор) ОСОБА_1 , який складається з літер та цифр (q53581) та електронним підписом з боку ТОВ «Маніфою» - j54211 (а.с. 32-35).

Отже договір між сторонами був укладений в електронному вигляді із застосуванням електронних підписів (одноразового ідентифікатора) сторін.

Позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідачем було надіслано позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду, який позивачем і було використано для підтвердження підписання кредитного договору.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

У Договорі позики №1942531 від 21 березня 2021 року зазначено, що позичальник в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про Захист персональних даних» (п. 8.3.3.); вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною Договору (8.3.5.).

У п. 8.3.6 позичальник підтвердив, що вивчив та повністю погоджується з умовами цього Договору позики.

Окрім цього, з врахуванням принципу свободи договору, ОСОБА_1 мав можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, проте підписавши договір позики, засвідчив свою згоду на отримання позики на визначених договором умовах.

За викладених обставин, підписанням позичальником ОСОБА_1 повідомлення про прийняття Оферти, він підтвердив прийняття відповідних умов надання позики, запропонованих товариством у Договорі.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що договір підписаний сторонами у належній (визначеній законом) електронній формі, за своїм змістом відповідає вимогам чинного законодавства, спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Жодних доказів недійсності оспорюваного договору позивач не надав як до місцевого суду, так і до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено жодних доводів та відповідних доказів нв їх підтвердження, які давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов