Справа № 296/1594/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючого судді: Шкирі В.М.,

за участю секретаря: Бабич А.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача-адвоката Ткачук Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ткачук Таміли Андріївни до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача адвокат Ткачук Т.А. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.

В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 21.08.2010 між позивачем та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 .

Під час шлюбу, за спільні кошти сторони придбали нерухоме майно, а саме: квартиру площею 44,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру загальною площею 78,4 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , проте право власності на вищевказані квартири оформлені на відповідача.

Останнім часом відповідач почав нехтувати сімейними цінностями, такими, як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи між сторонами постійно виникали сварки, під час яких свідком була їхня спільна донька, що негативно впливає на її психологічний стан. Щоб уникнути фізичного та психологічного насильства з боку відповідача, позивач запропонувала відповідачу деякий час пожити окремо. Однак, через декілька днів позивач отримала повідомлення від Управління ведення реєстру територіальної громади про те, що 23.01.2023 року її знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, 02.02.2023 відповідач замінив замки у дверях квартири, та паролі від охоронної сигналізації за адресою проживання, тому, коли приїхали працівники охорони, позивач з донькою могли забрати лише необхідні речі, після чого, поїхали до квартири її батьків, а наразі вона вимушена звернутися до суду за-захистом свого права на житло.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 21.02.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30.05.2023 позивач пояснив, що вони з чоловіком після одруження, приблизно років 6 збирали кошти, за як потім купили квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстрували за чоловіком, оскільки у них були прекрасні, довіритильні стосунки в сім`ї, вони не збиралися розлучатися. Тривалий час вони сім`єю там проживали разом в цій квартирі, в лютому 2023 року чоловік їх з донькою виселив, і вони переїхали до її батьків, де жили у одній з кімнат, оскільки дитина звикла до окремої кімнати у квартирі, їй було важко і вона попрохала її з`їхати та винайняти окрему квартиру. Потім від Управління ведення реєстру територіальної громади вна отримала листа про те, що 23.01.2023 року її знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Дитина залишилася зареєстрована в їх спільній квартирі, як ї батько дитини.

30.05.2023 представник відповідача - адвокат Лілі Божок заперечувала проти задоволення позову вказуючи на те, що одноособовим власником квартири є ОСОБА_2 , причиною виселення стало розлучення з позивачем, оскільки ОСОБА_4 дізнався, що позивачка зраджує йому, веде непристойний спосіб життя. Наразі вона не є членом його сім`ї, вони офіційно розлучилися, крім того ОСОБА_2 подав позов до суду про поділ майна подружжя, а тому до вирішення спору по суті позивач не має права жити у спірній квартирі. Також вказала, що позивач є власником квартири АДРЕСА_4 , тобто має своє власне житло і їй є де жити, а тому позов не може бути задоволений, а замки були змінені вже в третє, бо позивач намагається проникнути до квартири, викликалася навіть пліція.

26.06.2023 представник позивача-адвокат Ткачук Т.А. та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі з мотивів та підстав викладених в позові.

В судове засідання 26.06.2023 відповідач та її представник не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Відповідачу та його представнику судові повістки направлені з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та направлені за адресами, що містять матераали справи (а.с.87,89).

Повістку про виклик до суду відповідач не отримав, вона 19.06 2023 повернулася до суду з відміткою:"за закінченням терміну зберігання" (а.с.108,109)

Представнику відповідача - адвокату Божок Л.В. повістку про виклик до суду на 15-00 годину 26.06.2023 було направлено за адресою м-н Соборний,1 офіс "Адвокати" м.Житомир (а.с.89) 09.06.2023 вказану повістку отримано упововаженою особою за довіреністю про що свідчить підпис про отримання та відмітка працівника поштового зв`язку в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а. с.110) клопотань про відкладення судового розгляду не подавалося, причини неявки до суду не повідомлені.

Згідно ч.5 ст.130 ЦПК України врученнясудової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі, отже позивач також є повідомленим про день, час та місце розгляду справи, проте до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення судового розгляду не звертався.

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні

Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки всі пояснення суду сторонами та їх представниками були надані 30.05.2023, письмові докази долучені до справи, а відтак судом було ухвалено продовжувати розгляд справи без участі відповідача та його представника.

Вислухавши позивача, представників, дослідивши письмові докази суд встановив обставини та відповідно них визначив правовідносини, що склалися між сторонами.

21.08.2010, відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , про що зроблено актовий запис №1252 (а.с. 6), 30.03.2023 шлюб між сторонами розірвано Корольовським районним судом м.Житомира (а.с.39-40).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька: ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна № 320834501 від 23.01.2023 право власності на квартиру, загальною площею 78,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (розмір частки 1/1) зареєстровано 15.09.2015 за ОСОБА_2 (а.с.11-12)

За ОСОБА_1 з 04.07.2008 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 (розмір частки 1/3) (а.с.64-65)

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 03.02.2023 ОСОБА_1 знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 - 23.01.2023, зареєстрованою вона була за вказаною адресою з 29.04.2021 року (а.с.15) підставою зняття вказано в листі № 10-10/328/2023 Управління ведення реєстру територіальної громади від 23.01.2023: "за заявою власника квартири" (а.с.16)

13.03.2023 Богунським районним судом м.Житомира відкрито провадження в цивільній справі №296/1254/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (а..40 зворотній бік) 11.04.2023 прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя (а.с.67) Наразі судовий розгляд триває.

Таким чином суд встановив, що під час перебування у шлюбі 15.09.2015 була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєсстрована за одним з подружжя ОСОБА_6 (розмір частки 1/1) , в якій тривалий час був зареєстрований і позивач, проте 21.01.2023 за заявою власника квартири (на той час чоловіка позивача ) позивач був знятий з реєстрації танаразі йому чиняться перешкоди у користуванні квартирою, оскільки там змінені замки, що підтверджено предстаником відповідача 30.05.2023 під час надання нею пояснень.

Отже, рредметом позову у цій справі є вимога про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).

Судом встановлено, не спростовано матеріалами справи та відповідачем чи його представником те, що під час перебування сторін у шлюбі ними 15.09.2015 було придбано квартирузагальною площею 78,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (розмір частки 1/1) зареєстровано її за одним з подружжя - ОСОБА_2 (а.с.11-12)

Згідно із частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини другої статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц (провадження № 61-524св18).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що відповідач чи його представник не надав суду належні та допустимі докази на спростування презумпції права спільної сумісної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_5 .

Отже, ОСОБА_1 є співвласником вищевказаної квартири та має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Таким чином, для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

На підтвердження обставин перешкоджання ОСОБА_1 користуватися спірною квартирою, нею було надано суду докази про зняття її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2

Також представник відповідача під час судового розгляду, а саме 30.05.2023 підтвердив, що замки змінені в третє, оскільки ОСОБА_1 намагалася потрапити до квартири, а оскільки це одноособова власність ОСОБА_2 вона не має права там жити, крім того після розлучення вона не є членом сім`ї влвсника квартири

Разом з цим, суд відхиляє доводи представника відповідача, що оскільки позивач має власну квартиру АДРЕСА_4 (розмір частки 1/3) то їй є де жити, та вона не має права на звернення до суду, оскільки наявність іншого майна не є перешкодою для звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні іншим майном співвлвсником якого вона є в силу ст.60 СК України

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності наданих сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, оскільки зібраними доказами встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , а вона, як співвласник, має право на проживання у ній та підлягає вселенню, а оскільки тричі змінювалися замки у квартирі ОСОБА_2 повинен передати ключі від спірної квартири ОСОБА_1 .

За правилами частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60грн.

Керуючись статтями 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ткачук Таміли Андріївни до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ,) перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_5 , шляхом її вселення до вказаної квартири та зобов`язання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ) передати ОСОБА_1 ключі від вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_7 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 28.06.2023

Cуддя В. М. Шкиря