Справа № 577/1112/23
Провадження № 2/577/380/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Калишенко О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Білого Я.В.

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Конотоп в режимі відеоконференцзв`язку за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський бронетанковий завод» про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Конотопського міськрайонного суду із позовом до ТОВ «Київський бронетанковий завод» про поновлення на посаді слюсаря-ремонтника бойових спеціальних машин дільниці гусеничних стрічок №14.

Позовна заява обґрунтовується тим, що на вказаному підприємстві, яке після реорганізації перейменоване у ТОВ «Київський бронетанковий завод», ОСОБА_1 працює з 2007 року. Після запровадження воєнного стану підприємство було переведено у режим «Військового стану», внаслідок чого змінився графік роботи, а саме шість днів праці з одним вихідним. При наявності лише одного вихідного виїхати до м. Конотоп і повернутися до м. Києва стало неможливо, у зв`язку з чим позивач домовився зі своїм безпосереднім керівником, начальником ДГС №14 ОСОБА_4 , що на кожен понеділок буде писати заяви про відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами. Крім того, між ними був погоджений індивідуальний графік роботи, за яким з вівторка по п`ятницю ОСОБА_1 працюватиме з 08:00 до 19:00 год., а в суботу з 08:00 до 15:00 год., з розрахунку щоб встигати на потяг до м. Конотоп, при цьому на кожен понеділок писатиме заяви про надання відпусток без збереження заробітної плати. Таким чином, кожної п`ятниці позивач на ім`я директора заводу писав заяви за сімейними обставинами, у зв`язку з хворобою тестя, на кожний наступний понеділок, які подавав ОСОБА_4 , а останній вже передавав ці звернення до адміністрації.

У такий спосіб подавалися заяви на 20.06., 27.06., 04.07.2022 року і не виникало жодних проблем.

Коли ж начальник ДГС №14 ОСОБА_4 пішов у відпустку, виконуючим обов`язки начальника ДГС №14 призначили ОСОБА_5 , з яким у ОСОБА_1 мав місце давній конфлікт. Зокрема, ОСОБА_5 вимагав залишатися працювати на другу зміну, а коли позивач відмовився, то застосував до нього фізичну силу, з приводу чого останній офіційно звертався до директора підприємства з відповідною скаргою. Потім ОСОБА_5 звільнився з роботи, а через дякий час повернувся на туж посаду і з липня 2022 року працював т.в.о. начальника ДГС №14. Позивач стверджує, що попереджав ОСОБА_5 про попередню домовленість з ОСОБА_4 щодо написання заяв за власний рахунок на кожен понеділок, а тому кожної п`ятниці подавав ОСОБА_5 відповідні заяви, зокрема на 11.07., 18.07., 25.07.2022 року.

23.07.2022 року (в суботу) близько 15:00 год., вже маючи на руках білет на потяг, зайшовши до кабінету ОСОБА_5 , де був присутній майстер ОСОБА_6 , мав намір написати чергову заяву про відпустку без збереження заробітної плати на понеділок. Але, у зв`язку з відсутністю ОСОБА_5 у кабінеті та поспішаючи на вокзал, заяви не написав і без жодного дозвілу покинув територію заводу. В понеділок, тобто 25.07.2022 року, на роботу не вийшов вважаючи, що догляд за хворим тестем є важливішим. Коли ж, прийшов на роботу 26.07.2022 року, то дізнався про звільнення за прогули на підставі п.4 ст.40 КЗпП, які здійснені 11.07., 18.07., 23.07. та 25.07.2022 року, про що того ж дня був виданий відповідний наказ. Його письмові та усні пояснення не були взяті до уваги, після чого видали трудову книжку і провели повний розрахунок, при цьому з наказом не ознайомили. Пізніше стало відомо, що звільнення відбулось на підставі рапортів ОСОБА_5 про відсутність на роботі у вказані дні та складених актів, у яких останній зазначав, що позивач не надавав ніяких документів на підтвердження поважності причин не виходу на працю.

За таких обставин, ОСОБА_1 вважає звільнення незаконним, занадто суворим стягненням, а тому просить поновити на роботі.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечуючи задоволенню вимог, послалися на відповідність спірного наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи обставинам, за яких останнім вчинені прогули, тобто не вихід на роботу без поважних причин. При цьому зазначили, що до кожного робітника заводу доводяться накази, зокрема стосовно виробництва та трудового розпорядку, а відтак ОСОБА_1 був ознайомлений про переведення підприємства у режим «Військового стану» з шестиденним графіком роботи по 10 годин і одним вихідним. Також зауважили, що згода профкома на звільнення працівника під час дії воєнного стану не вимагається. Крім того, просять відмовити у задоволенні позову внаслідок пропуску строку звернення до суду.

Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши представлені докази дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи із такого.

Із матеріалів справи вбачається, що за наказом № 38-ВР від 24.02.2022 року ТОВ «Київський бронетанковий завод» було переведено на роботу у режимі введення «Військового стану» (а.с. 93).

Згідно наказу № 49-ВР від 05.04.2022 року до вищевказаного наказу внесені доповнення, зокрема встановлений режим роботи ТОВ «Київськиий бронетанковий завод» для працівників підприємства за рішенням керівників підрозділів: шестиденний робочий тиждень; норму тривалості робочого часу не більше 60 годин на тиждень; робочий час з 08 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; час перерви на обід з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., для виробничих підрозділів відповідно до встановлених робочих змін; тривалість щотижневого безперервного відпочинку 24 години; для працівників, яким відповідно до законодавства встановлюються скорочена тривалість робочого часу, встановити тривалість робочого часу не більше 50 годин на тиждень (п.7 Наказу) (а.с. 94-96). Аналогічні умови праці були визначені і наказом № 50-ВР від 05.04.2022 року (а.с. 97).

Відповідно до наказу № 147-ВР від 30.06.2022 року останній наказ був доповнений таким абзацом:

1) Для працівників підприємства з нормою тривалості робочого часу 60 годин на тиждень згідно рішення керівників структурних підрозділів встановити щотижневий безперервний відпочинок 24 години з загальним вихідним неділю;

2) Фонд робочого часу у липні 2022 року для шести десятигодинного робочого тижня становитиме 260 робочих годин;

3) Фонд робочого часу у липні 2022 року для сорокагодинного робочого тижня становитиме 168 робочих годин.

4) Відповідальним за контроль і виконання наказу призначити в.о. начальника управління по роботі з персоналом та соціальних питань Сліпченко Я.М. (а.с. 98).

На підставі рапорту начальника ДГС №14 Вегери М.М. (а.с. 99) директором підприємства виданий наказ № 149-ВР від 01.07.2022 року, за яким з 01.07.2022 року в умовах воєнного стану встановлений режим роботи з нормою тривалості робочого часу 60 годин на тиждень для працівників підприємства згідно рішення керівників структурних підрозділів, зокрема по ДГС №14 слюсару-ремонтнику б.с.м. ОСОБА_1 (а.с. 100-113).

Як пояснили допитані в якості свідків начальник ДГС №14 ОСОБА_4 та в.о. начальника управління по роботі з персоналом та соціальних питань ОСОБА_7 дані накази доводилися працівникам підприємства на загальних зборах, а також шляхом оприлюднення на інформаційних дошках в кожному структурному підрозділі. Жодного особистого графіка роботи для ОСОБА_1 визначено не було.

За таких обставин посилання позивача на недоведеність йому графіків робочого часу під особистий підпис, а також на пенсійний вік, у зв`язку з чим вважає, що тривалість робочого часу для нього повинна бути меншою, не заслуговують на увагу суду. Крім того, даний графік роботи був встановлений ще 05.04.2022 року, тобто протягом тривалого часу, шість днів на тиждень, ОСОБА_1 приходив на роботу на 08:00 год. і уходив о 19:00 год., що підтвердив у судовому засіданні, а відтак не міг не знати про визначені на час воєнного стану умови праці.

Також встановлено, що ОСОБА_1 працюючи на посаді слюсаря-ремонтника бойових і спеціальних машин дільниці гусеничних стрічок №14 ТОВ «Київський бронетанковий завод» дійсно не вийшов на роботу 11.07., 18.07., 25.07.2022 року, а 23.07.2022 року прийшов на працю лише в 11:00 годині та покинув територію заводу близько 16:00 год.

Дані обставини підтверджені рапортами т.в.о. начальника ДГС №14 Ющенка В.О., відповідними актами, доповідною запискою охоронника, а також табелем обліку робочого часу ОСОБА_1 за липень 2022 року (а.с. 114-122) і фактично не оспорюється останнім. При цьому, позивач стверджує, що напередодні подавав безпосередньому керівнику ОСОБА_5 заяви про надання відпусток без збереження заробітної плати по сімейним обставинам, але останній ці звернення, як вияснилось пізніше, директору завода не відносив, а тому відповідних наказів не видавалося. Щодо 23.07.2022 року, то позивач зазначив, що оскільки не був під особистий підпис ознайомлений з наказом про затвердження графіку роботи на липень місяць, до того ж мав квиток на поїзд, то дійсно прийшов на роботу близько 11:00 год., а покинув територію заводу о 16:00 год. Вважає, що на це була поважна причина, а саме необхідність виїзду до м. Конотопа для догляду за хворим тестем.

Проте, з такими доводами погодитися не можна з огляду на таке.

Аналіз наведених вище доказів надає підстави для беззаперечного висновку про обізнаність ОСОБА_1 із встановленим графіком роботи, зокрема, що субота 23.07.2022 року був робочим днем, а тому його відсутність на робочому місті більше трьох годин, чому фактично не заперечує і позивач, є прогулом.

Крім того, допитаний в якості свідка ОСОБА_5 , який протягом липня 2022 року виконував обов`язки начальника цеху ДГС №14, повідомив, що підлеглий ОСОБА_1 ніяких заяв про відпустки без збереження заробітної плати йому особисто не подавав. Тому про невихід на роботу позивача 11.07., 18.07., 25.07.2022 року та відсутність останнього на робочому місті більше трьох годин 23.07.2022 року, довів керівництву заводу рапортами. Крім того, на підтвердження цих фактів були складені відповідні акти.

Суд наголошує, що навіть за умови подання заяви про відпустку без збереження заробітної плати така відпустка надається виключно на підставі відповідного наказу керівника підприємства, про що ОСОБА_1 , пропрацювавши на заводі тривалий час, не міг не знати. В даному випадку таких наказів не видавалося, а тому у ОСОБА_1 не було законних підстав не виходити на роботу. До того ж, позивач не надав доказів направлення засобами поштового зв`язку таких заяв відповідачу чи доказів їх прийняття роботодавцем особисто.

Також не заслуговують на увагу і доводи позивача про попередню домовленість з начальником цеху ОСОБА_4 про погодження індивідуального графіку роботи та наявність квитка на потяг, про що ОСОБА_1 вказав і у письмових поясненнях, наданих перед звільненням (а.с. 132), оскільки свідок ОСОБА_4 категорично цьому заперечував, а наявність квитка на потяг не є поважною причиною для невиходу на роботу чи залишення робочого місця, до того ж в період воєнного стану, введеного внаслідок агресії РФ, що є загальновідомою обставиною.

Згідно наказу № 602 К від 25.07.2022 року за невихід на роботу без поважної причини 11.07.2022, 18.07.2022, 23.07.2022 та 25.07.2022 слюсаря-ремонтника б.с.м. ДГС №14 ОСОБА_1 , т.№4649, дні 11.07.2022, 18.07.2022, 23.07.2022 та 25.07.2022 вважати прогулами. Позбавити премії 100% за липень місяць 2022 року. Не виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення, згідно з положенням (а.с. 125-129). Того ж дня на засіданні профкому підприємства було прийнято рішення про надання згоди на звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП (а.с. 123-124).

Суд звертає увагу, що у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України, яка передбачає розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів (стаття 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136-IX).

Наказом № 610 К від 26.07.2022 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи за прогул без поважних причин по п.4 ст.40 КЗпП (а.с.130-131). Витяг з цього наказу та трудову книжку позивач отримав того ж дня, про що свідчить власний підпис в Особовій карткі (а.с.133).

Враховуючи кількість днів прогулу, обставини за яких вчинено проступок під час воєнного стану, введеного на всій території України внаслідок військової агресії РФ, а також необхідність підтримання суворої дисципліни на підприємстві оборонного значення, яким є Київський бронетанковий завод, не можна погодитися з доводами сторони позивача, що застосоване стягнення є занадто суворим.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд керується наступними нормами.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП).

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП).

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21) зазначено, що: «прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності».

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина перша статті 81 ЦПК України).

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частини перша та друга статті 233 КЗпП).

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП).

Установлені статтею 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки відсутнє порушене право. При обґрунтованості позовних вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд поновлює пропущений строк на звернення та вирішує його по суті. Натомість у разі пропуску строку без поважних причин та обґрунтованості позовних вимог суд наводить у рішенні мотиви, чому позовні вимоги є обґрунтованими та чому він вважає неможливим поновити строк, та зазначає, що відмовляє в позові саме внаслідок пропуску строку.

Під час судового розгляду встановлено, що роботодавцем було накладено на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення у зв`язку з його відсутністю на робочому місці 11.07.2022, 18.07.2022 та 25.07.2022 року, а також більше трьох годин 23.07.2022 року. Ці дні визнані прогулами без поважних причин, що знайшло підтвердження і під час судового розгляду, а стягнення накладено в межах строків визначених статтею 148 КЗпП. Відтак, звільнення ОСОБА_1 відбулося із дотриманням встановленого законом порядку.

Керуючись: ст.ст. 40, 147, 233 КЗпП України, ст.ст. 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський бронетанковий завод» про поновлення на роботі залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено 23.06.2023 року.

Суддя Кравченко В. О.