Номер провадження: 22-ц/813/5438/23
Справа № 493/1517/22
Головуючий у першій інстанції Тітова Т.П.
Доповідач Ігнатенко П. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач): Ігнатенко П.Я.,

суддів: Орловської Н.В.,

Пузанової Л.В.,

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Танірвердієва Асима Довлат-огли, який діє в інтересах Приватного підприємства «Левчик» на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 02 березня 2023 року по цивільній справі за заявою ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Левчик», про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації, припинення права оренди земельної ділянки та визнання прав,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Товариство о обмеженою відповідальність «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА» (далі - ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА») звернулося до суду із вказаним вище позовом.

01.03.2023 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що з інформаційної довідки від 13.10.2022 року вбачається що 19.08.2022 року між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» укладено договір оренди землі № б/н щодо земельної ділянки площею 2,3073 га, кадастровий номер :01:002:0310, а державним реєстратором здійснено державну реєстрацію права оренди ПП «Левчик» на зазначену земельну ділянку. Крім того, з інформаційної довідки вбачається, що ПП «Левчик» щороку оформлює договори оренди землі потім їх розриває, а в наступному знову з`являються незаконні договори оренди землі відносно земельної ділянки, яка раніше була передана в оренду позивачу.

Зазначено, що на підставі спірного договору оренди землі відповідач може в будь-який час приступити до використання земельної ділянки. Не виключена можливість вжиття відповідачем заходів стосовно чергового розірвання існуючого спірного договору оренди землі та укладання нового незаконного договору.

Враховуючи те, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав, позивач просив суд забезпечити позов заборонивши ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання, передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки площею 2,3073 га, кадастровий номер :01:002:0310, а також заборонивши органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам та будь-яким іншим особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 02 березня 2023 року заяву ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА» про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на використання, передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки площею 2,3073 га, кадастровий номер :01:002:0310.

Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 2,3073 га, кадастровий номер :01:002:0310.

В апеляційній скарзі адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли, який діє в інтересах ПП «Левчик» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що предметом позову є визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації, припинення права оренди земельної ділянки та визнання права оренди. Таким чином, за наслідками розгляду даної справи рішення суду першої інстанції не підлягатиме примусовому виконанню, а отже вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції, окрім заборони ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки, застосував такий захід забезпечення позову, як заборона вчинення реєстраційних дій, фактично обмеживши право власності ОСОБА_1 , у тому числі право розпоряджатися своїм майном (наприклад, продати земельну ділянку, що згідно з умовами укладених договорів не впливає на відносини оренди з ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА» та /або ПП «Левчик»).

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, зокрема із змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, а також із змісту заявлених у листопаді 2022 року позовних вимог, що між сторонами виник спір з приводу права користування (оренди) земельної ділянки щодо якої позивач просить застосувати забезпечувальні заходи. Позивачем оспорюється дійсність договору оренди землі б/н від 19.08.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Левчик» щодо земельної ділянки площею 2,3073 га, кадастровий номер :01:002:0310. Також позивач просить визнати право оренди ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА» на підставі договору оренди землі б/н від 19.05.2006 року, що укладений між ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА» та ОСОБА_2 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо цієї земельної ділянки, яка на теперішній час належить на праві власності ОСОБА_1 .

З огляду на викладені обставини, якими ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА» обґрунтовує свої позовні вимоги, його звернення до суду направлено на відновлення порушеного та невизнаного, на думку позивача, права орендаря на поновлення договору оренди землі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновком суду першої інстанції про те, що реалізація власником чи землекористувачем права розпорядження спірною земельною ділянкою до вирішення судом спору по суті може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення заявлених ТОВ «АГРОФІРМА ХЛІБНА НИВА» вимог з точки зору відновлення усіх прав орендаря.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про забезпечення позову шляхом заборони ПП «Левчик» вчиняти дії, спрямовані на передачу у володіння та користування третім особам земельної ділянки площею 2,3073 га, кадастровий номер :01:002:0310, а також заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо вказаної вище земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях, оскільки зважаючи на предмет позову, в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову судом першої інстанції є доцільним.

Разом з тим, конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17).

З огляду на зазначене, в частині забезпечення позову шляхом заборони ПП «Левчик» вчиняти дії спрямовані на використання земельної ділянки площею 2,3073 га, кадастровий номер :01:002:0310, судова колегія дійшла таких висновків.

Так, суд першої інстанції не прийняв до уваги особливість режиму використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не пересвідчився і не встановив: чи використовуються спірні земельні ділянки в теперішній час для вирощування сільськогосподарських культур, чи не буде обраний захід забезпечення позову фактичним втручанням в господарську діяльність та чи не спричинить така заборона негативні наслідки (наприклад, втрату чи знищення врожаю, чи інших доходів, які могли бути отримані від збору врожаю чи іншого обробітку землі тощо).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб і з заявлених підстав, оскільки заборона користуватися спірною земельною ділянкою не тільки позбавляє підприємство на весь час вирішення спору використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору, але й перешкоджає здійсненню ним підприємницької діяльності, як юридичної особи, з якою був укладений договір оренди земельної ділянки, який на час постановлення оскаржуваної ухвали є чинним і презумпція правомірності якого у встановленому законом порядку не спростована.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 02 березня 2023 року - скасувати в частині заборони Приватному підприємству «Левчик» вчиняти дії спрямовані на використання земельної ділянки площею 2,3073 га, кадастровий номер :01:002:0310 та ухвалити нове судове рішення про відмову у застосуванні вказаного заходу забезпечення позову. В решті ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст.374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Танірвердієва Асима Довлат-огли, який діє в інтересах Приватного підприємства «Левчик» задовольнити частково.

Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 02 березня 2023 року скасувати в частині заборони Приватному підприємству «Левчик» вчиняти дії спрямовані на використання земельної ділянки площею 2,3073 га, кадастровий номер :01:002:0310, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у застосуванні вказаного заходу забезпечення позову.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 травня 2023 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Н.В.Орловська

Л.В.Пузанова