Номер провадження: 22-ц/813/4523/23
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Склярська І. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Склярської І.В. ,

суддів: Базіль Л.В., Орловської Н.В.,

секретар Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2022 року (під головуванням судді Огренич І.В.), у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

В жовтні 2022 року ОСОБА_5 , який діє від імені ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив :

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу та пені у розмірі 3 612 339 грн. 39 коп., який складається із суми основного боргу у розмірі 741 657 грн., пені у розмірі 2 714 464 грн. 62 коп., інфляційних збитків у розмірі 125 265 грн. 87 коп., три проценти річних від простроченої суми 30 951,90 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Разом з позовною заявою ОСОБА_5 , який діє від імені ОСОБА_3 , звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив:

- накласти арешт на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :01:002:0408, яка належить ОСОБА_4 ;

- накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 .

Заяву про забезпечення позову обґрунтована тим, що після обізнаності намірів позивача про звернення до суду, почав продавати належне йому майно. Так, позивачу стало відомо, що відповідач продав належний йому автомобіль, у суді наявне провадження про розірвання шлюбу з відповідачем, яке на думку позивача направлено на уникнення відповідальності щодо повернення боргу, приховання частки майна у спільному майні подружжя, а тому вважає, що до розгляду апеляційної скарги, позивачу та іншим особам, які здійснюють функції реєстраторів, повинно бути заборонено реєструвати право власності за рішення суду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2022 року заяву позивача адвоката Романович А.В. про забезпечення позову - задоволено частково. Суд постановив:

Накласти арешт на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :01:002:0408, яка належить ОСОБА_4 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Накласти арешт на 1/2 частку квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

В іншій частині у задоволенні заяви, відмовити.

Копію ухвали направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОМР та сторонам для відома та виконання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною та необґрунтованою в частині накладення арешту на 1/2 частку квартири, ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , як особа, яка не приймала участі у розгляді справи, але вважає, що оскаржуваною ухвалою порушуються її права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду в частині накладення арешту на 1/2 частку квартири, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності одноосібно та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви у цій частині.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що квартира, на 1/2 частки якої накладено арешт, належить повністю ОСОБА_2 , яка не надавала згоди на укладення правочину, за яким здійснюється стягнення боргу в суді. ОСОБА_2 не є учасником справи за позовом ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, тому накладення арешту на частину належної їй на праві приватної власності майна, є незаконним, а отже підлягає скасуванню. Крім того апелянт посилається на не зазначення позивачем пропозиції зустрічного забезпечення. Вважає посилання суду першої інстанції на те, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя необґрунтованою, оскільки таке питання не досліджувалося та не встановлювалося.

(2) Позиція інших учасників

Представник позивача доводи апеляційної скарги не визнала, ухвалу суду першої інстанції просить залишити без змін, посилаючись на те, що забезпечення поданого позову про стягнення заборгованості за договором позики є обґрунтованим, оскільки відповідач вже продав автомобіль. Спільність сумісного майна подружжя презюмується в силу закону і іншого апелянтом не доведено. Вважає, що розірвання шлюбу пов`язане з метою виведення майна з під арешту.

У письмових поясненнях ОСОБА_4 , від імені якого діє представник ОСОБА_6 , посилається на фактичні обставини справи, які виникли між позивачем та відповідачем, доводи апеляційної скарги визнає та просить її задовольнити. Зазначає, що спору про поділ майна подружжя не має, оскільки квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви особи, яка бере участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи-підприємця; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням цих заходів (п.4.).

Отже, закон пов`язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

Враховуючи, що між сторонами дійсно наявний спір, з урахуванням заявленої вимоги майнового характеру, а саме стягнення суми боргу - 7 224 678,78 грн., з яких 741 657 грн. є сума основного боргу, та яка є досить значною, відповідач має реальну можливість розпорядитись своїми коштами та відчужити майно на користь інших осіб, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. А тому, суд обґрунтовано дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники позивача та апелянта підтвердили, що квартира на яку накладено арешт придбана ОСОБА_2 у 2020 році.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги, щодо прийняття до уваги інтересів не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, а саме ОСОБА_2 , у зв`язку з застосуванням цих заходів враховує те, що накладенням арешту на вказане майно не порушуються права й інтереси ОСОБА_2 , оскільки квартира придбана у 2020 році під час знаходження у зареєстрованому шлюбі, в силу закону є спільною сумісною власністю подружжя і інше відповідачем та апелянтом, у встановленому законом порядку, належними та допустимими доказами, не доведено. Крім того, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Апелянтом не доведена необхідність застосування зустрічного забезпечення, а тому доводи апелянта в цій частині не є обґрунтованими.

Таким чином, оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

УхвалуКиївського районного суду міста Одеси від 19 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повної судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 травня 2023 року

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Базіль

Н.В. Орловська