Номер провадження: 22-ц/813/36/23
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н.А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» та адвоката Попової Марини Олександрівни, представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2017 року, постановленого під головуванням судді Ільченко Н.А., повний текст рішення складено 27 червня 2017 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страхові гарантії», треті особи - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку» Міхно С.С., ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій, та за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку» Міхно С.С. до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страхові гарантії» про стягнення суми страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страхові гарантії» (далі ПрАТ «СК «Страхові гарантії»), треті особи - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський банк розвитку» Міхно С.С. (далі ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» Міхно С.С.), ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій, в якому просила стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 490005,81 грн., пеню за час прострочення виплати страхового відшкодування за період з 01.04.2014 р. по 23.12.2015 р. у розмірі 30919,40 грн., 3% річних від суми страхового відшкодування за час прострочення з 01.04.2014 р. по 23.12.2015 р. у розмірі 25413,20 грн., інфляційні втрати за час прострочення страхового відшкодування за період з квітня 2014 р. по листопад 2015 р. включно в сумі 276852,60 грн., та збитків в сумі 233068,22 грн., що разом становить 1056259,23 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 13.05.2013 р. між нею та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» було укладено кредитний договір № ІКАРNAIG.125276.001, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 544450,00 грн. на споживчі потреби під заставу авто ВМW Х6 2012 р., в зв`язку з чим 13.05.2013 р. між нею і банком було укладено договір застави рухомого майна № ZХА019500.125276.002, за умовами якого предметом застави є належний їй на праві власності автомобіль ВМW Х6, державний номерний знак НОМЕР_1 , та на виконання п. 17.1. цього договору застави рухомого майна та п. 4.2.8. згаданого кредитного договору, 13.05.2013 р. між нею та ПрАТ «СК «Страхові гарантії» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 000736/01/13-ОД, за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є належний їй на праві власності автомобіль ВМW Х6, державний номерний знак НОМЕР_1 , страхова сума становить 777787,00 грн. (тобто дорівнює дійсній ринковій вартості цього транспортного засобу), вигодонабувачем за цим договором є ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», якому належить право на отримання страхового відшкодування в межах прямого збитку в частині заборгованості страхувальника за кредитним договором, а серед страхових ризиків зазначено незаконне заволодіння транспортним засобом.

Також позивачка зазначила, що в період часу з 22:00 год. 20.10.2013 р. по 10:00 год. 21.10.2013 р. належний їй автомобіль ВМW Х6, державний номерний знак НОМЕР_1 , було викрадено невстановленою особою, тому, на виконання вимог п. 15.3.7. договору страхування № 000736/01/13-ОД від 13.05.2013 р., нею було повідомлено ПрАТ «СК «Страхові гарантії» про настання страхового випадку, та 21.10.2013 р., на підставі її заяви, Шевченківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області було відкрито кримінальне провадження № 011470 за ч. 2 ст. 289 КК України.

10.02.2014 р. ПрАТ «СК «Страхові гарантії» було складено страховий акт № 1443, відповідно до якого сума страхового відшкодування з урахуванням франшизи (10%) становить 700008,30 грн., та, відповідно до умов договору страхування № 000736/01/13-ОД від 13.05.2013 р., 12.02.2014 р. ПрАТ «СК «Страхові гарантії» було виплачено на користь вигодонабувача ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» першу частину страхового відшкодування у розмірі 30%, яка становить 210002,49 грн., але друга частина страхового відшкодування в розмірі 70%, яка згідно з п. 16.8. договору страхування № 000736/01/13-ОД від 13.05.2013 р. виплачується по закінченню строку попереднього розслідування органами МВС (припинення чи зупинення провадження за цією справою) та становить 490005,81 грн., ПрАТ «СК «Страхові гарантії» до теперішнього часу не сплачена.

ОСОБА_1 вважає, що ПрАТ «СК «Страхові гарантії» повинно сплатити їй передбачену п. 15.6.2. договору страхування № 000736/01/13-ОД від 13.05.2013 р. пеню за період з 01.04.2014 р. по 23.12.2015 р. в розмірі 30919,40 грн., відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних за час прострочення страхового відшкодування з 01.04.2014 р. по 23.12.2015 р. в розмірі 25413,20 грн. та інфляційні втрати за час прострочення страхового відшкодування з 01.04.2014 р. по 23.12.2015 р. у розмірі 181301,40 грн.

Крім того, позивач зазначала, що ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» відмовився від свого права вимоги до ПрТ «СК «Страхові гарантії» щодо стягнення страхового відшкодування в рахунок погашення її заборгованості за кредитним договором № ІКАРNAIG.125276.001 від 13.05.2013 р., звернувшись 19.02.2015 р. до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до неї та поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, та згідно доданого до цієї позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором, останній платіж на погашення кредиту було зроблено 12.02.2014 р. на суму 210002,49 грн., тобто суму першої частини страхового відшкодування за договором страхування № 000736/01/13-ОД від 13.05.2013 р., отже різниця між сумою, необхідною станом на 01.03.2014 р. для повного погашення кредиту, та сумою страхового відшкодування становить 167107,15 грн. (490005,81 грн. - 322898,66 грн. = 167107,15 грн.), та за рахунок цієї суми покриваються понесені нею витрати на оплату кредиту до моменту викрадення належного їй автомобіля в розмірі 83900,67 грн., оплату страхування від нещасних випадків в розмірі 16333,50 грн. та оплату страхування наземного транспорту в розмірі 42778,29 грн., тому вона, як страхувальник, має право на отримання страхового відшкодування в розмірі 490005,81 грн.

Також позивачка зазначила, що в силу положень п. 16.3. договору страхування № 000736/01/13-ОД від 13.05.2013 р., з ПрАТ «СК «Страхові гарантії» на її користь підлягають стягненню завдані збитки в розмірі 233068,22 грн., які складаються з нарахованих ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» за період з 12.03.2014 р. (дата наступного платежу після виплати першої частини страхового відшкодування) по 16.01.2015 р. (дата розрахунку заборгованості за кредитним договором) процентів, комісії, штрафу та пені за невиконання нею умов кредитного договору № ІКАРNAIG.125276.001 від 13.05.2013 р.

У лютому 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» Міхно С.С. звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Страхові гарантії» про стягнення суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 0736/01/13-ОД від 13.05.2013 р. у розмірі 567784,51 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № ІКАРNAIG.125276.001 від 13.05.2013 р., посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконані вимоги договору, та з урахуванням того, що ОСОБА_1 лише у грудні 2015 року звернулася до суду з позовом про відшкодування суми страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку до ПрАТ «СК «Страхові гарантії» в рахунок погашення суми заборгованості за кредитним договором, чим навмисно не виконувала умови укладених з банком договорів уповноважена особа вважає, що сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 777787 грн. (100% страхового відшкодування), а оскільки перша частина страхового відшкодування у розмірі 210002,49 грн., що складає 30% була вже сплачена, оплаті підлягає друга її частина у розмірі 567784,51 грн., що складає 70% та яку позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «Страхові гарантії».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 та у задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» Міхно С.С. відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Попова М.О., представникОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не встановив обставини справи, не дослідив наявні у справі докази, не надав їм оцінки та в рішенні не зазначив мотиви не прийняття наданих доказів.

Також апелянт зазначила, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що вона виконала умови договору страхування для отримання страхового відшкодування у зв`язку з викраденням належного їй автомобіля.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», в задоволені позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що перший страховий платіж був здійснений відповідачем 10 лютого 2014 року у розмірі 210002,49 грн., проте загальна сума, яка підлягає стягненню становить 777787 грн., тобто друга частина страхового відшкодування складає 567784,51 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив права ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», як вигодонабувача за договором страхування здійснивши причинно-наслідковий зв`язок між обов`язком страхувальника передати документи, що посвідчують право власності на транспортний засіб та зобов`язанням ПрАТ «СК «Страхові гарантії» перерахувати на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» суму страхового відшкодування у повному обсязі.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», голова правління ПрАТ «СК «Страхові гарантії» зазначає, що доводи апеляційної скарги про порушення прав, як вигодонабувача є безпідставними, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені позову ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», визнавши його позовні вимоги передчасними, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу адвоката Попової М.О., представникаОСОБА_1 до суду надано не було.

Протоколом автоматизованого розподілу від 20 липня 2017 року визначений склад колегії суддів апеляційного суду Одеської області під головуванням судді Калараша А.А. для розгляду справи (а.с. 99 т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2017 року апеляційна скарга адвоката Попової М.О., представникаОСОБА_1 залишена без руху (а.с. 100-101 т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 серпня 2017 року апеляційна скарга ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» залишена без руху (а.с. 136, зв.б. т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2017 року апеляційна скарга ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» визнана неподаною та повернута апелянту (а.с. 144, зв.б. т. 1).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року апеляційна скарга адвоката Попової М.О., представникаОСОБА_1 визнана неподаною та повернута апелянту (а.с. 159-160 т. 1).

17 листопада 2017 року ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» повтороно звернулося до суду з апеляційною скаргою.

Протоколом автоматизованого розподілу від 01 грудня 2017 року визначений склад колегії суддів апеляційного суду Одеської області під головуванням судді Драгомерецького М.М. для розгляду справи (а.с. 175 т. 1).

Ухвалами апеляційного суду Одеської області за апеляційною скаргою ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» буловідкрито апеляційне провадження та справа призначена до розгляду (а.с. 176, 177 т. 1).

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

Протоколом автоматизованого розподілу справи від 18 січня 2019 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Гірняк Л.А. для розгляду справи (а.с. 22 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 січня 2019 року справа за апеляційною скаргою ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» прийнята до провадження суду та призначена до розгляду (а.с. 23, зв.б. т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» було зупинено до розгляду Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_1 (а.с. 62-65 т. 2).

Постановою Верховного Суду від 21 серпня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 , задоволена. Ухвала апеляційного сукду Рдеської області від 31 липня 2017 року скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (а.с. 94-96 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року відновлено провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та справа призначена до розгляду (а.с. 100-101 т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (а.с. 101а-101б т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 призначена до розгляду (а.с. 105 т. 2).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_3 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 195 т. 2).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 196, зв.б. т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 березня 2023 року цивільна справа за апеляційними скаргами ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та адвоката Попової М.О., представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2017 року прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 197, зв.б. т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 травня 2023 року залучено до участі у справі замість ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» його правонаступника ТОВ «Глобал Спліт».

ОСОБА_1 , представник ПрАТ «СК «Страхові гарантії», Рибак Ю.В. про призначене судове засідання на 20 червня 2023 року були сповіщені належним чином у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 246-247, 248-248а, 249-250 т. 3).

Від адвоката Попової М.О., представника ОСОБА_1 , а також від адвоката Клименко Ю.І., представника ОСОБА_2 до суду були подані клопотання про проведення розгляду справи за їх відсутністю (а.с. 191-194 т. 3).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності нез`явившихся осіб, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4 , предствника ТОВ «Глобал Спліт», перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 13.05.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» був укладений кредитний договір № ІКАРNAIG.125276.001, відповідно до якого ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 544450,00 грн., із сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15,50% річних, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів в терміни, розмірі та на умовах, що встановлені цим договором, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 12.05.2020 року.

Відповідно до п. 2.2. цього кредитного договору, в забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань за цим кредитним договором, 13.05.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» було укладено договір застави майна № ZХА019500.125276.002, за умовами якого предметом застави є автомобіль ВМW Х6, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , виданого РЕВ № 2 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07.05.2013 року.

Наданий ОСОБА_1 кредит також забезпечений порукою ОСОБА_2 , про що 13.05.2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» і поручителем ОСОБА_2 укладено договір поруки № РХ029031.125355.001.

На виконання п. 4.2.8. кредитного договору № ІКАРNAIG.125276.001 від 13.05.2013 року та п. 17.1. договору застави майна № ZХА019500.125276.002 від 13.05.2013 року, 13.05.2013 року між страховиком ПрАТ «СК «Страхові гарантії», страхувальником ОСОБА_1 та вигодонабувачем ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 000736/01/13-ОД, за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є належний ОСОБА_1 на праві власності автомобіль ВМW Х6, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 0703.1996 р., добровільне страхування це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком; загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог Закону; конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 5. згаданого договору страхування вигодонабувачеві ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» належить право на отримання страхового відшкодування в межах прямого збитку в частині заборгованості страхувальника за кредитним договором.

Пунктом 6.3. та розділом 8 цього договору страхування встановлено, що дійсна ринкова вартість застрахованого транспортного засобу та страхова сума дорівнюють 777787,00 грн.

Розділом 7 цього договору страхування визначено страхові ризики, серед яких зазначено незаконне заволодіння транспортним засобом.

Пунктом 7.2. цього договору передбачено, що у разі незаконного заволодіння застрахованим транспортним засобом, франшиза становить 10%.

В період часу з 22:00 год. 20.10.2013 року по 10:00 год. 21.10.2013 року належний ОСОБА_1 застрахований автомобіль ВМW Х6, державний номерний знак НОМЕР_1 , було викрадено невстановленою особою.

21.10.2013 року, на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 , Шевченківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області було порушено кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 011470, за ознаками ч. 2 ст. 289 КК України.

На виконання вимог п. 15.3.7. договору страхування № 000736/01/13-ОД від 13.05.2013 року, 22.10.213 року ОСОБА_1 повідомила ПрАТ «СК «Страхові гарантії» про настання страхового випадку.

Згідно п. 16.2. цього договору страхування, страховик приймає рішення про здійснення страхового відшкодування після одержання ним всіх документів, що вказані в договорі страхування.

10.02.2014 року ПрАТ «СК «Страхові гарантії» було складено страховий акт № 1443, відповідно до якого сума страхового відшкодування з урахування франшизи (10%) становить 700008,30 грн.

Відповідно до п. 16.8. цього договору страхування, за фактами незаконного заволодіння ТЗ, за якими порушено кримінальну справу, страхове відшкодування в розмірі 30% виплачується після порушення кримінальної справи. Остаточна сума за фактами незаконного заволодіння виплачується по закінченні строку попереднього розслідування органами МВС (припинення чи призупинення провадження за цією справою), але не раніше двох місяців з дня порушення кримінальної справи. При цьому, безпосередньо перед отриманням остаточного страхового відшкодування страхувальник зобов`язаний здійснити документальну передачу права власності на втрачений об`єкт страхувальнику.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» з заявою від 13.12.2013 року, відповідно до якої просила перерахувати всю суму страхового відшкодування, яка надійде від ПрАТ «СК «Страхові гарантії» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ІКАРNAIG.125276.001 від 13.05.2013 року, та 20.12.2013 року протоколом збрів малого кредитного комітету ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» № 8375 прийнято рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про оплату страхового відшкодування на її рахунок з подальшим погашенням кредитної заборгованості ОСОБА_1 .

На виконання своїх зобов`язань за договором страхування № 000736/01/13-ОД від 13.05.2013 року, ПрАТ «СК «Страхові гарантії» платіжним дорученням № 87 від 10.02.2014 року здійснило виплату першої частини страхового відшкодування у розмірі 30%, яка становить 210002,49 грн. відповідно до заяви вигодонабувача ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та страхового акту № 1443 від 10.02.2014 року.

Друга частина страхового відшкодування у розмірі 70% становить 490005,81 грн.

Проте, відповідно до п. 16.8. договору страхування № 000736/01/13-ОД від 13.05.2013 року обов`язковою умовою для виплати остаточного страхового відшкодування є здійснення страхувальником документальної передачі права власності на втрачений об`єкт страховикові.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_1 та в задоволені позову ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Всекураїнський банк розвитку» Міхно С.С., суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, а позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» є передчасними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 16 Закону України «Про страхування» визначає договір страхування як письмову угоду між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Судом вірно встановлено, що при укладенні договору страхування № 000736/01/13-ОД від 13.05.2013 року ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами та Правилами страхування, затвердженими Головою Правління ПрАТ «СК «Страхові гарантії» 01.10.2008 року, що засвідчено підписом ОСОБА_1 в цьому договорі страхування.

Крім того, на звернення ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «Страхові гарантії» були надані додаткові роз`яснення щодо умов виплати остаточного страхового відшкодування та запропоновано, на виконання п. 16.8. договору, укласти угоду про передачу права власності на застрахований транспортний засіб.

Також судом вірно зазначено про те, що п. 16.8. вказаного договору страхування не визнано недійсним у встановленому законом порядку, а також не оспорювався ОСОБА_1 .

При цьому, ОСОБА_1 не була здійснена передача ПрАТ «СК «Страхові гарантії» права власності на застрахований автомобіль ВМW Х6, державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме не надано ПрАт «СК «Страхові гарантії» підписаної з її боку угоди про передачу права власності, що, в свою чергу, унеможливлює здійснення ПрАТ «СК «Страхові гарантії» сплати другої частини страхового відшкодування у розмірі 490005,81 грн. на користь вигононабувача ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в рахунок кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ІКАРNAIG.125276.001 від 13.05.2013 року.

З урахуванням викладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Всекураїнський банк розвитку» Міхно С.С.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги адвоката Попової М.О., представникаОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не встановив обставини справи, не дослідив наявні у справі докази, не надав їм оцінки та в рішенні не зазначив мотиви не прийняття наданих доказів є безпідставними, оскільки судом першої інстанції під час розгляду справи були встановлені дійсні обставини справи у відповідності до наданих та наявних в матеріалах справи доказів, а також надана відповідна оцінка доводам ОСОБА_1 щодо порушення ПрАТ «СК «Страхові гарантії» умов договору страхування № 000736/01/13-ОД від 13.05.2013 р., а також доводам стосовно того, що ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» нібито відмовився від свого права вимоги до ПрТ «СК «Страхові гарантії» щодо стягнення страхового відшкодування в рахунок погашення її заборгованості за кредитним договором № ІКАРNAIG.125276.001 від 13.05.2013 р., звернувшись 19.02.2015 р. до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до неї та поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, які судом першої інстанції обгрунтовано визнані надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

При цьому судом враховано, що умовами кредитного договору № ІКАРNAIG.125276.001 від 13.05.2013 року передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та усіх нарахувань за ним, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Доводи про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що вона виконала умови договору страхування для отримання страхового відшкодування у зв`язку з викраденням належного їй автомобіля також є безпідставними та спростовуються п. 16.8. укладеного договору страхування.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», правонаступником якого є ТОВ «Глобал Спліт» про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що перший страховий платіж був здійснений відповідачем 10 лютого 2014 року у розмірі 210002,49 грн., проте загальна сума, яка підлягає стягненню становить 777787 грн., тобто друга частина страхового відшкодування складає 567784,51 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не відповідають дійсним обставнам справи.

Доводи про те, що суд першої інстанції порушив права ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», як вигодонабувача за договором страхування здійснивши причинно-наслідковий зв`язок між обов`язком страхувальника передати документи, що посвідчують право власності на транспортний засіб та зобов`язанням ПрАТ «СК «Страхові гарантії» перерахувати на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» суму страхового відшкодування у повному обсязі спростовуються матеріалами справи та договором страхування.

Крім того, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційних скарг також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційні скарги і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Попової Марини Олександрівни, представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 22 червня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова