П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2023 року місто Київ

справа № 753/3880/22

провадження №22-ц/824/6079/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Герасимовою Тетяною Ігорівною,

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 12 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Цимбал І.К.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

Позов обґрунтовано тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі у якому народилися діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день подання позову, їх син ОСОБА_3 досягнув повноліття, однак продовжує здобуття повної загальної середньої освіти (11 рік навчання) в ліцеї "Наукова зміна" на денній формі навчання, що підтверджується довідкою №51 від 29 березня 2022 року. Аліменти на утримання сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття стягувались з відповідача в примусовому порядку Дарницьким ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) в рамках виконавчого провадження.

Син, досягнувши повноліття, проживає разом з позивачем, та продовжує здобуття повної загальної середньої освіти, потребуючи матеріальної допомоги. Відповідач добровільно будь-якої матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатною людиною та має фізичну можливість надавати відповідну допомогу, а тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, починаючи з дня подання позову на період навчання сина, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, за умов продовження навчання.

18 серпня 2022 року позивачка ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, в якій зазначила, що відповідач має неофіційний дохід, який він приховує, що дозволяє йому мандрувати по всьому світу, придбати нерухомість та транспортний засіб, утримувати житло та автомобіль, сплачувати аліменти на дітей в розмірі 14 000 грн. щомісячно, такий майновий стан відповідача є більш ніж достатнім для сплати аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 20 000 грн.

В подальшому, 26 вересня 2022 року позивач надала інформацію, що син ОСОБА_3 5 вересня 2022 року був зарахований на навчання до Харківського національного університету ім. В.Н. Казаріна на факультет теоретичної та прикладної інформатики. На підтвердження зазначеного, 10 листопада 2022 року представник позивача надала довідку № 79/2022, видану Харківським національним університетом імені В.Н. Казаріна про те, що ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної форми навчання факультету математики і інформатики Харківського національного університету імені В.Н. Казаріна за спеціальністю 122 Комп`ютерні науки, навчається за державним замовленням. Зарахований з 1 жовтня 2022 року наказом 0110-5/1052 від 5 вересня 2022 року, з терміном навчання до 30 червня 2026 року.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12 грудня 2022 року, описку в якому виправлено ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року, частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина, який продовжує навчання в розмірі 4000 грн. щомісячно починаючи з 1 жовтня 2022 року та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 992,40 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Герасимова Т.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання у розмірі 20000 грн., починаючи з дня подання позову до суту та до 23 років.

Вважає, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при розгляді даної справи не було приділено достатньо уваги фактам, що слугують підтвердженням наявності у відповідача ОСОБА_2 достатнього неофіційного прибутку, який він переховує, щоб не сплачувати податки, що дозволяє йому мандрувати, придбавати нерухомість та транспортний засіб, утримувати житло та автомобіль, сплачувати аліменти на дітей в розмірі 14 000 грн. щомісяця.

Зокрема зазначила, що відповідно до інформації, отриманої з сервісу «Електронний кабінет водія» у власності ОСОБА_2 перебуває транспортний засіб: HYUNDAI GRANDEUR д.н.з. НОМЕР_1 , який був придбаний 12 лютого 2021 року за 303 500 грн. Факт придбання та вартість транспортного засобу підтверджується і рішенням суду по справі №753/3839/21, що враховувалося судом при визначенні розміру аліментів. Саме тому вважає, що твердження відповідача про відсутність доходу в 2021 році та витрачання всього заробленого тільки на дітей, є нічим іншим, як маніпуляціями.

Крім того, ще 22 травня 2020 року відповідач мешкаючи разом з цивільною дружиною ОСОБА_8 , з якою він уклав шлюб 18 вересня 2020 року, надав кошти на придбання об`єктів нерухомості. Так, відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер: 640, посвідченого 22 травня 2020 року, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Донченко В.Ю., ОСОБА_8 стала власницею житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . та земельної ділянки з кадастровим номером :01:019:0304 (на підтвердження було надано витяг Реєстру речових прав на нерухоме майно). Навіть якщо припустити, що ОСОБА_8 придбала дані об`єкти нерухомості за власні кошти, то це свідчить про її достатній рівень матеріального забезпечення і спростовує тезу відповідача про те, що він утримує дану особу за рахунок власних коштів.

Майновий стан ОСОБА_2 є більш ніж достатнім з урахуванням того, що наявні витрати платника аліментів, у тому числі на утримання нерухомого та рухомого майна, перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Відповідач не надав жодних доказів, які б підтвердили той факт, що він справді проживає разом зі своєю новою родиною та утримує їх з власного бюджету. Саме тому посилання на цей факт, як мотив встановлення аліментів на рівні 4000 грн. є необґрунтованим та безпідставним, що зумовлюється відсутністю будь-яких доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Зайченко В.М. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідачем ОСОБА_2 ще до набрання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року по справі №753/3839/21 законної сили, а також після подання стягувачем ОСОБА_1 до виконавчої служби виконавчого листа, регулярно і добровільно здійснювалося перерахування визначеної суми аліментів в розмірі по 7 000 грн. на утримання своїх синів, що підтверджується копіями квитанцій. Позивач вводить в оману суд, створюючи негативний імідж відповідачу, стверджуючи, що він ніби то не бажає добровільно приймати участь у вихованні та утриманні спільних дітей. Незважаючи на досягнення сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, відповідач продовжував сплачувати на нього аліменти у визначеному розмірі до закінчення навчання у ліцеї. Також незважаючи на подану апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_2 вже перераховані аліменти сину ОСОБА_3 , який продовжує навчання, за жовтень-грудень 2022 року та січень-березень 2023 року, оскільки намагається першочергово виконати свій батьківський обов`язок по утриманню своїх дітей. ОСОБА_2 намагається, враховуючи свої можливості, забезпечити своїм синам належне утримання.

Надані матеріали позовних заяв не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків щодо виховання. Навпаки він має бажання спілкуватися з синами та брати участь у їх вихованні, проте позивач не дає йому можливості спілкуватися з дітьми, налаштовує їх проти нього. Син ОСОБА_3 фактично самостійно не спілкується з батьком, так як очевидно позивачка-мама забороняє йому це робити. Про успішне закінчення навчання сином ОСОБА_3 та вступ до вищого навчального закладу відповідач дізнався із матеріалів судової справи.

Позивачка використовує всі наявні можливості лише для отримання від відповідача грошових коштів, ігноруючи ті обставини, що він є фізичною особою підприємцем, і після початку епідемії коронавірусу, а в теперішній час ще і війни, в його роботі виникли непередбачувані обставини, так як його робота є специфічною і цінною в мирний, а не військовий час. Саме тому він розміщує свої резюме і постійно знаходиться в пошуку заробітку для утримання своїх вже 4-х дітей.

Стосовно посилань апелянта на придбання відповідачем автомобіля, то вказані обставини досліджувалися в суді першої та апеляційної інстанції при розгляді справи №753/3839/21, на яку є послання в апеляційній скарзі, що дійсно на відповідача був зареєстрований, придбаний під час шлюбу, автомобіль «КІА MAGENTIS», 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , який він фактично продав (передав для реалізації через договір комісії) за 190 000 грн., і за рахунок виручених коштів, а також заощаджень і отриманих дивідендів за 2019 рік, в лютому 2021 року придбав більш новий автомобіль «HYUNDAI GRANDEUR», 2016 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був придбаний спеціалізованою компанією на аукціонних торгах в Кореї за суму 7800 доларів США, як бувший у користуванні. Означений автомобіль був проданий відповідачу за 303 500 гривень (фотокопії документів наявні в матеріалах справи №753/3839/21).

Щодо мотивувань апелянта про наявність у відповідача коштів на придбання нерухомості, яка придбавається його новою дружиною, як підстави для збільшення розміру аліментів, зазначив, що позивачка-апелянт, яка ніде не працювала, не може зрозуміти, що теперішня дружина відповідача працювала і зараз працює на високооплачуваній роботі і має можливість за свої кошти придбавати нерухомість в м.Обухів, тим більше, продавши належну їй квартиру у м. Києві. З цих підстав намагання апелянта використати вказані обставини, як підставу для збільшення аліментів є аморальними, неправдивими і безпідставними. Відповідач не утримує свою теперішню дружину, а намагається утримувати своїх 4-х дітей, як батько який хоче створити їм всім належні життєві умови. Відповідач співпрацював з ТОВ «Енергетичні Ресурси України», і за результатами його роботи в 2020 році ним були отримані дивіденди у розмірі 444 797,27 грн., які зазначені у податковій декларації ФОП за 2021 рік, що підтверджено довідкою про виплату відповідачеві дивідендів за надання консультаційних послуг в 2020 році.

Позивачка використовує всі можливості лише для отримання від нього коштів, не сприймаючи його бажання спілкування із синами, як батька, а навпаки всіляко протидіє цьому, ігноруючи його проблеми в житті і по роботі та намагаючись створити для нього всілякі перешкоди після розлучення.

За мотивуванням апеляційної скарги відповідач повинен був надати суду докази, які вказують на те, що його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти в заявленому позивачкою ОСОБА_1 розмірі, незважаючи на необхідність надання стороною позивача доказів на підтвердження заявленого розміру аліментів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 березня 2023 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є повнолітнім та зарахований з 1 жовтня 2022 студентом на перший курс Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна за кошти державного бюджету /а.с. 100/.

Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця вбачається, що ОСОБА_2 , у першому кварталі 2022 року не отримував доходів, пов`язаних з його підприємницькою діяльністю /а.с. 48-49/.

18 вересня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис № 2166, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 18 вересня 2020 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) /а.с.51/.

ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини - доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУ МЮ (м.Київ) /а.с. 52/.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2021 року ОСОБА_2 дозволено усиновити неповнолітню дитину - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.53/.

Відповідач співпрацював з ТОВ «Енергетичні Ресурси України», і за результатами його роботи в 2020 році ним були отримані дивіденди у розмірі 444 797,27 грн. /а.с.50/, які зазначені у податковій декларації ФОП за 2021 рік, що підтверджено довідкою про виплату відповідачеві дивідендів за надання консультаційних послуг в 2020 році.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із розміру отримуваних доходів та наявність інших осіб на утриманні відповідача ОСОБА_2 .При цьому, суд першої інстанції зазначив, що розмір допомоги який визначений у розмірі 4000 грн. є оптимальним і не буде порушувати права та інтереси, як платника, так і отримувача аліментів.

Крім того, суд першої інстанції визначив строк початку стягнення аліментів з моменту зарахування сина ОСОБА_3 до вищого навчального закладу, оскільки на момент подання позову він навчався в 11 класі, а тому підстави для стягнення аліментів з моменту подання заяви до суду були відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей.

Відповідно до принципу 2 та принципу 4 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності.

Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/1 (провадження №61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

За правилами, встановленими ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У своїй постанові по справі №644/3610/16-ц від 17 квітня 2019 року Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує.

Відповідно до пункту 1, пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993 року №146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними; 14-1) державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку.

Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Частинами 1, 2, 3 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції було установлено, що син сторін досяг повноліття, при цьому, продовжує навчання в Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна на денній формі навчання, IV рівня акредитації, за кошти державного бюджету.

Суд першої інстанції взяв до уваги те, що відповідач є фізичною особою - підприємцем, отримує нерегулярний дохід, має іншу сім`ю, та двох малолітніх дітей, яких зобов`язаний утримувати.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, пов`язаних з навчанням сина ОСОБА_3 , зокрема, на проїзд до навчального закладу, проживання, придбання підручників тощо, позивачкою ОСОБА_1 не надано ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сам по собі факт придбання відповідачем у лютому 2021 року транспортного засобу, та придбання дружиною останнього нерухомого майна в м.Обухів, не дає підстав вважати, що матеріальний стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти в сумі 20 000 грн. щомісяця на одну дитину.

За таких обставин, при визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції належним чином врахував матеріальний стан відповідача (з врахуванням наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей), наявність у батька можливості надання такої допомоги, а також принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, та дійшов правильного висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня вступу дитини до вищого навчального закладу, тобто, з 1 жовтня 2022 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на недотримання судом правових норм, які встановлюють, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимальним врахуванням інтересів дитини, що першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, і при стягненні аліментів на повнолітню дочку, сина суд керується виключно правовими нормами, що регулюють ці правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Герасимовою Тетяною Ігорівною,залишити без задоволення.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12 грудня 2022 року, описку в якому виправлено ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус