Справа №490/1860/20
Провадження №2/489/465/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання - Назаровою С.Д.,

засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей

встановив:

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом про: позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнення з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки на кожну дитину від заробітку (доходу) матері щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 передати органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для вирішення їх подальшої долі. Позивач посилається на те, що відповідач ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Батько дітей, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.12.2019, до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та висунуті обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України. 28 грудня 2019 року малолітні діти за клопотанням служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради були влаштовані до комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради. Працівниками служби у справах дітей було перевірено умови проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за якими встановлено, що помешкання потребує ремонту та прибирання, на момент відвідування було електропостачання, яке раніше було відімкнене через борги. На даний час відповідачка перебуває у слідчому ізоляторі м. Миколаєва.

Від представниці відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позовні вимоги, зокрема, ґрунтуються лише на тому, що відносно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, питання про позбавлення батьківських прав поставлене на вирішення комісії та в подальшому на розгляд суду, суперечить ухвалі Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.12.2019 по справі № 490/10754/19, відповідно до якої було повідомлено службу у справах дітей Миколаївської обласної державної адміністрації про необхідність встановлення опіки над неповнолітніми дітьми. Вказане рішення комісії служби у справах дітей Центрального району Миколаївської міської ради суперечить інтересам дітей, яких фактично забрали з сім`ї, оскільки на момент застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно їх матері, діти знаходилися в сім`ї її рідної сестри - ОСОБА_5 . Вважає, що в матеріалах дійсної цивільної справи, докази не можуть бути достатніми для обґрунтованості висновку про свідоме та умисне ухилення відповідачки від виховання дитини та, що вжиття такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 буде відповідати інтересам дітей.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.05.2020, справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2020, справу прийнято до провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2020, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2020, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

26 травня 2021 року Ленінським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2021, прийнято заяву представниці ОСОБА_1 - адвоката Литовки В.О. про перегляд заочного рішення по справі № 490/1860/20 до розгляду та призначено розгляд заяви.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.01.2022, скасовано заочне рішення по справі № 490/1860/20 та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2022, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.12.2022, витребувано докази.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання у зв`язку з тим, що вона була позбавлена можливості реалізувати свої права, оскільки матеріалів справи вона не отримувала, зв`язок з її адвокатом втрачений, тому вона була позбавлена можливості подати відзив на позовну заяву, клопотання тощо.

Суд вважає що зазначене клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на те, що представницею відповідачки було подано відзив на позовну заяву, заяву про виклик свідків, але відповідачка явку заявлених свідків у судове засідання не забезпечила, сама у судові засідання жодного разу не з`явилась, інших підстав для повернення до стадії підготовчого засідання не надала.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує.

При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду цивільної справи за відсутністю сторін, суд керується тим, що сторонам надавався час на подання заяв по суті справи, клопотань про проведення експертизи, витребування доказів, тощо. Також бере до уваги відсутність ухвали про визнання явки сторін обов`язковою, тривалість розгляду, належність повідомлення сторін та учасників справи, необхідність дослідження додаткових доказів, окрім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи, допиту свідків, тощо.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

З акту обстеження умов проживання від 30.08.2019 року, встановлено, що завідуючим сектору захисту прав, свобод та законних інтересів дітей ОСОБА_6 та головним спеціалістом ОСОБА_7 , на підставі запиту Центрального відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області, було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що приватний будинок з частковими зручностями, в будинку відсутнє електропостачання. Будинок потребує ремонту та прибирання. Діти мають місце для відпочинку, одяг, взуття, харчування. В кімнатах наявні меблі, але вони дуже старі, про що наголошено матері. Мати повідомила, що вирішується питання щодо підключення до електромережі. На час відвідування, мати перебувала на кухні, готувала їжу, без ознак вживання алкоголю.

Згідно довідки - характеристики Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 23.03.2020 за вих. № 4156/50/11-2020, ОСОБА_1 характеризується задовільно, громадський порядок не порушує, не вступає у конфлікти з сусідами. У вживанні алкогольних напоїв, за вказаною адресою, не помічалась. ОСОБА_1 не притягалася до адміністративної відповідальності. До кримінальної відповідальності не притягалася, але на даний час знаходиться в СІЗО м. Миколаєва під слідством за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за ст.. 115 КК України.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.12.2019 року, до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без права внесення застави.

Як вбачається з листа Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» від 19.08.2020 за вих. № 20/2.4-2507/УМИ, ОСОБА_1 утримується в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор». Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.07.2020, продовжено термін запобіжного заходу ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою до 14.09.2020 включно.

Службою у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 28.12.2019 за вих. № 223/01 та вих. № 222/01, винесено направлення до комунального закладу «Миколаївського центру соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для тимчасового перебування у центрі.

Згідно повідомлень Комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради від 02.01.2020 за вих. № 03-1 та № 03-2, адміністрація комунального закладу повідомляє, що 01 січня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доставлені Службою у справах дітей адміністрації Центрального району через складні життєві обставини.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 15.01.2020 за вих. № 24/08.01-17 та вих. № 25/08.01-17, Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради вважає недоцільною передачу малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 їхній матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23.03.2020 року за вих. № 1619/020201-22/25/14/20, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно відносно її дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представниця відповідачки у відзиві на позовну заяву зазначає, що підставами подання позову було лише те, що вона ОСОБА_8 поміщена під варту, та не було взято до уваги, що діти в цей час знаходились у її рідної сестри.

Відповідно до листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.01.2023 за вих. № 363/23-вих, в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004498, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України. Станом на 19.01.2023, зазначена кримінальна справа перебуває у провадженні судді Алєйнікова В.О., вироку по справі не ухвалено.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст. 155 та п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Абзацом 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц).

Судом враховується, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

З огляду на те, що відповідачка обвинувачується у вчиненні особо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України у відношенні новонародженої дитини, але на даний час вирок по кримінальному провадженні не постановлений.

Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)).

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до висновку, про часткове задоволення позову шляхом тимчасового відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. Таким чином, у відповідачки буде час та можливість проаналізувати свою поведінку стосовно своїх дітей, змінити свій спосіб життя і стати гідними батьківства особами.

При цьому відібрання дітей та повернення їх відповідачки не позбавляє її права брати участь у вихованні дітей, підтримувати з ними регулярні стосунки, піклуватися про стан їх здоров`я, а також фізичний та моральний стан.

У разі винесення вироку у відношенні до ОСОБА_1 про визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України та призначення покарання у вигляді позбавлення волі, Орган опіки та піклування не позбавлений права на повторне звернення до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітніх дітей.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) матері щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до наступного.

Частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не меншому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду та до досягнення дітьми повноліття.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп. за дві вимоги позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити частково.

Відібрати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у матері ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 без позбавлення її батьківських прав.

Передати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради для подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 26 березня 2020 року, до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1981 грн. 60 коп.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, юридична адреса: м. Миколаїв, вул.. Адміральська, 20.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває в СІЗО м. Миколаєва.

Третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Інженерна, 1.

Повний текст судового рішення складено «20» червня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева