РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.07.2023 рокумісто Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

при секретарі судового засідання Власюк Д.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

позивач звернулася в суд з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 . За вищевказаною адресою зареєстрований відповідач, який є колишнім чоловіком доньки позивача. Рішенням суду від 29.11.2019 шлюб між донькою позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Відповідач задовго до розірвання шлюбу не проживає у цій квартирі та не несе витрат на її утримання, не приймає участі в утриманні цього житла. Місце реєстрації відповідача у житловому будинку позивача не пов`язане з його фактичним місцем проживання, однак сам факт реєстрації відповідача у спірному житлі, без фактичного проживання у ньому, враховуючи намір позивача, як власника, вільно володіти, користуватися, а також розпорядитися таким житлом, перешкоджає у повноцінній реалізації права власності.

Ухвалою від 02 листопада 2021 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності не скористався.

З метою забезпечення розумних строків провадження у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.

Суд дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_1 є власником власником квартири АДРЕСА_1 , що витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер 6076147.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки, виданої ЛКП «Південне» №1821 від 18.08.2021 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Як встановлено судом, місце реєстрації відповідача у квартирі АДРЕСА_1 не пов`язане з його фактичним місцем проживання, а тому реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою має формальний характер.

Згідно актів від 28.05.2021, 01.07.2021, 04.08.2021, складених комісією в складі майстрів дільниці ЛКП «Південний», ОСОБА_2 , 1985 р.н. зареєстрований, але фактично не проживає, за адресою АДРЕСА_2 . Даний факт засвідчили сусіди ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК, ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.4 ст.156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Згідно ст.72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки встановлено, що відповідач за вказаною адресою не проживає понад 2 роки, наміру проживати в будинку не висловлював, вселитися не намагався, жилим приміщенням, як постійним місцем свого проживання не цікавився, витрат на утримання житла не ніс, доказів протилежного відповідачем не подано, а його реєстрація в спірному будинку позбавляє позивача можливості у повній мірі реалізувати своє право власності, суд, дослідивши належним чином питання дотримання балансу інтересів між захистом права власності позивача на спірний будинок та правом відповідача, як колишнього члена її сім`ї, на користування цим житлом, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-285 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено 06 липня 2023 року.

Головуючий суддя Мигаль Г.П.