Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Гончарука В.П.

при секретарі - Гриценку О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 19722,53 грн, витрати, пов`язані з оглядом пошкодженого транспортного засобу, проведенням експертного дослідження та встановлення розміру регламентної виплати в розмірі 2410,32 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з вини відповідача, який керував транспортним засобом Jeep Grand Cherokee, державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб - автомобіль Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Дана ДТП визнана страховим випадком, і, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП не була застрахована, то МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому у вказаній сумі, і до нього як до особи, яка відшкодувала шкоду, завдану відповідачем, перейшло право вимоги до відповідача - водія, винуватого в заподіянні шкоди. У добровільному порядку відповідач відмовився відшкодовувати витрати позивача на виплату страхового відшкодування потерпілій особі, тому просили позов задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про заперечення проти розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

14 лютого 2023 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач ОСОБА_1 з приводу задоволення позову заперечує в повному обсязі, мотивуючи наступними обставинами.

По-перше, відповідач зазначає, що його не було повідомлено про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу та визначення розміру заподіяного збитку. Крім того, відповідач зазначає, що позивач на підтвердження розміру сплаченого відшкодування, яке підлягає стягненню з нього, надав Звіт №58985 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу вих. №58985 від 24.06.2019 р., складені ТОВ «Професійна експертна компанія», що складений на підставі договору № 2018/0033 від 01.07.2018.

При ньому в Акті №108/19 виконаних робіт відповідно до листа МТСБУ №3.1- 05/58985/вих/З від 27.05.2019 року по справі МТСБУ № 58985 (наведений зовсім інший договір № 2108/0033 від 01 липня 2018 р., згідно з умовами якого були виконані оціночні роботи. Жоден з договорів, укладених між МТСБУ і ТОВ «Професійна експертна компанія» щодо здійснення оціночної діяльності, на підтвердження повноважень оцінювача позивачем надано не було.

Також відповідач стверджує, що у позовній заяві відсутні докази, які б підтверджували правовий статус ТОВ «Професійна експертна компанія» як особи, уповноваженої діяти від імені позивача.

Відповідач звертає увагу на те, що відповідно Звіту №58985 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих. №5898 від 24.06.2019 р., дата оцінки вказана 06.06.2019 р., тоді як «Аркуші перевірки даних №58985 від 06.06.2019 р.» дата оцінки вказана 22.06.2019, а дата розрахунку 06.06.2019, одночасно із чим, як вже вказувалося, повідомлення на адресу відповідача про призначення технічного огляду у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, на думку відповідача, відсутність доказів, які б підтверджували повноваження ТОВ «Професійна експертна компанія» на огляд автомобіля всупереч вимогам ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з посиланням на різні договори; складення звіту про оцінку на основі невідомо коли проведеного огляду автомобіля, Звіт №58985 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу вих. №58985 від 24.06.2019 р. не є належним та допустимим доказом розміру страхового відшкодування, яке у порядку регресу може бути стягнуто з відповідача.

Крім того, нормами чинного законодавства не передбачено право страховика вимагати відшкодувати витати, пов`язані з оглядом пошкодженого транспортного засобу, поведення експертного дослідження та встановлення регламентної виплати.

Також, 14 лютого 2023 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій відповідач зазначає, що позивачем пропущено встановлений законом строк для подання відповідної позовної заяви. Виплата страхового відшкодування відбулася 05 вересня 2019 року, що підтверджується Платіжним дорученням №1152432 від 05 вересня 2019 р., а тому останній день процесуального строку припадає на 05 вересня 2022 року. Натомість, датою надходження заяви вказано 21 грудня 2022 року, тобто поза межами строку, визначеного положенням ч. 6 ст. 261 ЦК України.

13 березня 2023 року від позивача МТСБУ до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача щодо пропуску строку позовної давності послався на запровадження по всій території України воєнного стану.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому, відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та накладено на нього штраф на користь держави у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340, 00 грн.

Вказаною постановою встановлено, що 18 травня 2019 року водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Джіп», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Жидянській, 72, не був уважним, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався в попутному напрямку, що призвело до зіткнення з автомобілем «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого останній здійснив наїзд на пішохідне огородження вздовж тротуару, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.3б). 10.1. 10.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

23 травня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до МТСБУ з повідомленням про вказану дорожньо- транспортну пригоду.

Відповідно до звіту № 58985 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_2 , складеного оцінювачем ТОВ "Професійна експертна компанія» ОСОБА_4 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 605/18 від 01 серпня 2018 року) на замовлення Моторного (траснпортного) страхового бюро України, вартість легкового автомобіля Toyota Corolla, державний номерний знак НОМЕР_2 , після ДТП складає 25321,92 грн, без ПДВ.

Відповідно до наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 04 вересня 2019 року № 8909 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 » фінансовий департамент було зобов`язано сплатити на рахунок ОСОБА_3 19722,53 грн.

05 вересня 2019 року МТСБУ здійснило виплату на рахунок ОСОБА_3 відшкодування у розмірі 19722,53 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 1152432.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, в силу презумпції вини завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Судом встановлено, що 05 вересня 2019 року МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі - ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_1 на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому МТСБУ має право зворотної вимоги до відповідача у порядку частини першої статті 1191 ЦК України.

Разом з тим, при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, з огляду на таке.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено МТСБУ 05 вересня 2019 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що до суду з цим позовом МТСБУ звернулося 21 грудня 2022 року, а відповідачем подано до суду заяву про застосуванння позовної давності до вимог позивача, суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Посилання позивача на запровадження в Україні воєнного стану, як на підставу пропуску встановленого законом строку позовної давності, терміном в три роки, суд до уваги не приймає, оскільки сам по собі факт введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року не є підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом для вчинення процесуальної дії.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави…» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У постанові Верховного суду від 21 липня 2022 року у справі № 127/2897/13-ц (провадження № 61-6420ск22) зроблено висновок, що у кожній справі суди мають перевірити наявність підстав для поновлення строку, визнати їх виправданими, а також мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку. Сама лише вказівка на наявність поважних причин не є належним мотивуванням висновку про поновлення строку і є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання поновлення строку у випадку його пропуску з причин, пов`язани із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

На такі обставини плзивач не посилається, зазначає лише про запровадження воєнного стану в Україні як підставу для продовження строку подання відповідного позову, що унеможливлює вирішення питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами до відповідача в межах встановленого законом трирічного строку.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду з даним позовом розмірі

На підставі викладеного, керуючись статтями 253, 261, 1166, 1187, 1191 ЦК України, статтями 22, 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: