КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 375/679/21 Головуючий у І інстанції Чорненька О.І.
Провадження №22-ц/824/8060/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Істоміної О.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районногосуду Київської області від 12 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення постійного земельного сервітуту щодо вільного проходу та проїзду до її земельної ділянки,

УСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом встановлення постійного земельного сервітуту щодо вільного проїзду та проходу до її земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що позивачка на підставі договору дарування набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями, 1958 року забудови, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,08 га з кадастровим номером :01:042:0073, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за тією ж адресою.

Вказаний житловий будинок та земельна ділянка раніше належали на праві власності її мамі - ОСОБА_4 .

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить її двоюрідній сестрі - ОСОБА_3 .

Зазаначені житлові будинки мають спільне подвір`я, яке має один вхід. Іншого місця для виділення окремого входу до подвір`я будинку АДРЕСА_3 немає, оскільки з обох боків знаходяться приватизовані сусідні земельні ділянки.

На передньому плані двору розташований будинок АДРЕСА_4 , який знаходиться при в`їзді на подвір`я, напроти будинку побудована літня кухня, яка належить відповідачці, а на задньому плані двору знаходиться будинок АДРЕСА_3 , в якому проживає мама позивачки. Проходом до городу, який знаходиться біля будинку позивачки, користуються всі жителі даного подвір`я, оскільки за будинком АДРЕСА_3 знаходиться дві земельні ділянки для ведення сільського господарства, які належать позивачці та відповідачці.

З 2017 року ОСОБА_3 та проживаючі в будинку АДРЕСА_4 батьки відповідачки, перешкоджають позивачу та її матері, ОСОБА_4 , користуватися будинком АДРЕСА_3 та господарськими будівлями, а саме: не дозволяють проходу до свого житлового будинку та заїзду автомобілем через подвір`я, порушуючи вимоги добросусідства.

На підставі викладеного, позивачка просила:

- встановити постійний земельний сервітут на користь ОСОБА_1 щодо вільного проходу та проїзду до її земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , по земельній ділянці ОСОБА_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 12 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся представник - адвокат Заліський Б.С., який, посилаючись на неповне дослідження судом обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до неналежної оцінки судом першої інстанції поданих позивачем доказів, які підтверджують факт неможливості нормального використання своєї власності позивачем без обмеження сервітутом чужої земельної ділянки. Апелянт також не згоден із висновком суду першої інстанції про те, що доказом підтвердження меж та площі земельної ділянки, на яку необхідно накласти обмеження, є висновок земельно-технічної експертизи, який не був поданий позивачем до суду, клопотання про призначення експертизи у ході розгляду справи заявлено не було. На переконання апелянта, не проведення в даному випадку судової земельно-технічної експертизи не є визначальним при оцінці доказів судом у своїй сукупності.

Відзиву на апеляційну скаргу, в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу, згідно з положеннями частини третьої статті 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Заліський Б.С. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Іллінський О.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Просив приєднати до матеріалів справи докази понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4600,00 грн та вирішити питання про їх стягнення за результатами розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Скоробагатько В.Д. 23 лютого 2017 року, який зареєстровано в реєстрі за №159, дарувальник, ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , передала у власність (подарувала), а з іншої сторони - обдаровувана, ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , прийняла у власність (у подарунок) житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Житловий будинок з господарськими будівлями належить дарувальнику на підставі договору дарування, посвідченого Скоробагатько В. Д. приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області 28.12.2010 року, та внесений у реєстр за № 4472.

Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Скоробагатько В.Д. 23 лютого 2017 року, який зареєстровано в реєстрі за №160, дарувальник, ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , передала у власність (подарувала), а з іншої сторони - обдаровувана, ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , прийняла у власність (у дарунок) земельну ділянку загальною площею 0,08 га з кадастровим номером :01:042:0073, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка належить дарувальнику на підставі Державного акту серії ЯМ №881273, виданого за рішенням №151 (06 сесії 05 скликання) Рокитнянської селищної ради від 24.03.2011, зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02218 від 27.09.2012.

На вказаній земельній ділянці розташований один житловий будинок з господарськими будівлями, який було відчуджено по договору дарування 23.02.2017 за реєстром 159.

Цього ж дня до державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом було внесено запис про право власності на вказану земельну ділянку за новим власником, ОСОБА_1 , за 81109027 на підставі вказаного договору, що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до долученого договору дарування земельної ділянки кадастрового плану земельної ділянки загальною площею 0,08 га з кадастровим номером :01:042:0073, надану ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вказана земельна ділянка по лінії межі від А до Б межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 , по лінії межі від Б до В. - із земельною ділянкою ОСОБА_7 , по лінії межі від Г до А - із земельною ділянкою ОСОБА_8 а по лінії межі від В до Г - із землями загального користування (дорогою).

Згідно із Актом про встановлення на місцевості погодження зовнішньої межі земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків землекористування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , представником ДП «Укрспецзем» у присутності землевласника - ОСОБА_4 , представника Рокитнянської селищної ради, суміжних землекористувачів, «провели встановлення на місцевості зовнішньої межі земельної ділянки. Ніяких претензій при встановленні зовнішньої межі не заявлено. Межі встановлені і не викликають спірних питань. Межові знаки, якими закріплено земельну ділянку в кількості 12 штук показано на місцевості та передано на зберігання землекостувачу». Зазначений Акт підписано землевласником - ОСОБА_4 та представниками суміжних землекористувачів: ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з індексним номером 591052 від 19 лютого 2013 року, земельна ділянка загальною площею 0,0335 га, кадастровий номер :01:042:0076, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_11 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Згідно із Свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області 16 березня 2016 року, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила власне ім`я на " ОСОБА_12 ", про що складено відповідний актовий запис №4 від 16 березня 2016 року.

Згідно з Актом узгоджувальної комісії у складі заступника Рокитнянського селищного голови, начальника відділу земельних відносин та екології Рокитнянської селищної ради, спеціаліста І категорії відділу земельних відносин та екології Рокитнянської селищної ради, депутата Рокитнянської селищної ради - члена комісії з питань господарської діяльності, розвитку суб`єктів малого підприємництва, регулювання земельних відносин та екології та представника поліції, провели виїздне обстеження суміжних земельних ділянок та дотримання правил добросусідства їх власниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 для врегулювання спору про прохід (проїзд) між суміжними земельними ділянками, які розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Комісією встановлено, що на території одного подвір`я знаходяться два житлові будинки під АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . На даних момент у зазначених будинках проживають їх батьки. Вхід (проїзд) до житлових та нежитлових забудов НОМЕР_4 та АДРЕСА_6 . Щоб дістатись до будинку АДРЕСА_3 потрібно пройти через територію подвір`я АДРЕСА_4 , а щоб потрапити до городу ОСОБА_3 , потрібно пройти через подвір`я АДРЕСА_3 .

Як на підставу заявленого позову ОСОБА_1 посилалась на те, що приблизно з 2017 року ОСОБА_3 та проживаючі в будинку АДРЕСА_4 батьки відповідачки, перешкоджають праву матері позивачки, ОСОБА_4 , користуватися будинком АДРЕСА_3 та господарськими будівлями, а саме: не дозволяють проходу до свого житлового будинку та заїзду автомобілем через подвір`я. У зв`язку з чим її мати змушена періодично просити проходу до свого житлового будинку в сина, який проживає на іншій вулиці, прохід через город.

Відповідачка ОСОБА_3 у свою чергувимоги не визнала та зазначала, що позивачка не зверталась до неї із пропозицією добровільного встановлення земельного сервітуту для проходу та проїзду до належного їй житлового будинку через її земельну ділянку. Крім того, їй відомо про намір ОСОБА_1 продати житловий будинок АДРЕСА_6 , для проїзду та проходу до якого вона просить суд встановити земельний сервітут. Така позиція відповідачки обумовлена тим, що вона не бажає надання вільного доступу до її земельної ділянки сторонніх осіб (покупців будинку позивачки). Та обставина, що позивачка має намір продати зазначений житловий будинок та вживає для цього певних заходів доводиться відповідними оголошеннями про продаж цього будинку в інтернет-ресурсі OLX, скріншоти яких додаються до відзиву на позов.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не зверталась до ОСОБА_3 в досудовому порядку для укладення договору про земельний сервітут. Крім того, топографо-геодезичні вишукування земельних ділянок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 , виконані на замовлення ОСОБА_1 , доводять виключно факт відсутності можливості облаштування іншого проходу (проїзду) до будинку та земельної ділянки позивачки з АДРЕСА_8, окрім як через суміжну земельну ділянку відповідачки, але не надають суду можливості конкретизувати частину земельної ділянки відповідачки, щодо якої має бути встановлений земельний сервітут. Відсутність такої конкретизації у рішенні суду, в подальшому, унеможливить його виконання. Так, стороною позивача не конкретизовано на яку саме частину земельної ділянки відповідачки має поширюватись дія земельного сервітуту, зазначений сервітут має бути оплатним чи безоплатним, спосіб (для проходу чи проїзду) та час (у визначені часові проміжки чи цілодобово) користування чужою земельною ділянкою, оскільки, право позивачки на вільне користування належною їй земельною ділянкою шляхом встановлення земельного сервітуту, жодним чином не може порушувати право відповідачки на таке ж користування, належною їй на праві власності, земельною ділянкою, на яку встановлено земельний сервітут. Суд також вказав, що належним доказом для визначення меж та площі земельної ділянки на яку необхідно накласти обмеження, є висновок земельно-технічної експертизи, натомість клопотання про призначення земельно-технічної експертизи позивач ОСОБА_1 не заявляла. Таким чином, позивачем не доведено необхідності встановлення сервітуту, меж та площі такого сервітуту, що стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Подібні положення містяться й у ст. 321 ЦК України.

Згідно із частини 1 статті 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина 1 статті 100 Земельного кодексу України).

На підставі рішення суду сервітут встановлюється у тому випадку, якщо власник земельної ділянки не надає згоду на встановлення сервітуту, а іншим способом забезпечити права особи, яка зверталась за встановленням сервітуту, неможливо.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом про встановлення сервітуту, повинна довести своє порушене, заперечене чи невизнане право, підтвердити позовні вимоги належними доказами.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ Постановою Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (№5 від 07.02.2014 р.) роз`яснив, що вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів. Його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина 1 статті 401 Цивільного кодексу України, частина 1 статі 101 Земельного кодексу України), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина 2 статті 401, пункту 6 частини 1 статті 406 Цивільного кодексу України).

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Статтею 404 ЦК України та статтею 99 ЗК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК Українипередбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 не конкретизовала свої позовні вимоги, не зазначила на яку саме частину земельної ділянки відповідачки має поширюватись дія земельного сервітуту, зазначений сервітут має бути оплатним чи безоплатним, спосіб (для проходу чи проїзду) та час (у визначені часові проміжки чи цілодобово) користування чужою земельною ділянкою, тимчасово чи на постійній основі, не забезпечила надання суду висновку експерта або спеціаліста у відповідній галузі, який би підтверджував, що в даному випадку задоволення потреб ОСОБА_1 неможливо здійснити іншим способом, ніж встановлення земельного сервітуту відносно суміжної земельної ділянки відповідачів, а також який би визначав необхідний обсяг такого сервітуту та частину земельної ділянки щодо якої встановлення земельного сервітуту є необхідним. При цьому, суд не є спеціалістом у вирішенні вищевказаних питань, що відносяться до компетенції відповідних спеціалістів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не ініціювала питання встановлення оплатного сервітуту перед відповідачкою, зокрема, не зверталася до неї із пропозицією про укладення договору про встановлення оплатного сервітуту на конкретно визначених умовах та у спосіб, який був би найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої його запропоновано встановити.

Враховуючи вищевикладене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для встановлення сервітуту щодо належної відповідачці на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером: :01:042:0076, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , для проходу та проїзду до будинку позивачки.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивачаз висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги адвоката ЗаліськогоБ.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , без задоволення, а рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 12 січня 2023 року без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Оскільки апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишено без задоволення, судові витрати, понесені відповідачем ОСОБА_3 на оплату професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Вказаний порядок та строки представником відповідача - адвокатом Іллінським О.В. дотримані.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що правова допомога у справі надавалась згідно з договором від 10 травня 2023 р., актом узгодження вартості окремих видів правової допомоги, актом про надання послуг, розрахунком суми гонорару адвоката, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 31 від 24.05.2023 року.

Докази понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу вручені стороні позивача, жодних заперечень щодо їх розміру, необхідності або співмірності наданих послуг зі сторони позивача не надходило.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вказує, що у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, вказані витрати є співмірними із складністю справи та виконаною роботою, а відтак, доходить висновку щодо наявності підстав для їх стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 у розмірі 4600,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 12 січня 2023 рокузалишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 600 (чотири тисячі шістсот) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 травня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.