Єдиний унікальний номер 741/1119/23
Провадження № 2/741/373/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року суддя Носівського районного суду Чернігівської області Гридасова А.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , відповідачі: Носівська міська рада, ОСОБА_2 , про встановлення факту прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2023 року до суду надійшла вказана заява.

Розглянувши заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Звертаючись до суду позивач посилається на положення ст. 315 ЦПК України і просить встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини - будинку з надвірними будивілями, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При цьому, як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 (нині ст. 294 ) ЦПК України залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Відповідно до п. 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, як вбачається з вказаних вище роз`яснень, вимога щодо встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута в порядку окремого провадження лише щодо спадщини, яка відкрилась до 01.01.2004 року.

Аналогічні правові позиції викладені в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, яке було обговорено та взято до відома 01 березня 2013 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

У вказаному узагальненні зокрема зазначено, що щодо встановлення факту прийняття спадщини, та враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 01 січня 2004 року). Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном.

Таким чином, як вбачається із вказаних вище правових позицій ВСУ та ВССУ, встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилась після 01.01.2004 року, в порядку окремого провадження не допускається, відповідні вимоги підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Як вбачається з доводів заяви про встановлення факту прийняття спадщини та доданих до неї документів, ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом за правом представлення після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 бабусі ОСОБА_3 на спірний житловий будинок, який був оформлений на ОСОБА_4 (матір ОСОБА_3 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки факт прийняття спадщини документально не підтверджено.

За таких обставин, розглядаючи заяву в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що із заяви про встановлення факту вбачається спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження, в ході якого має бути встановлено коло спадкоємців померлого, обсяг спадкового майна, частка в спадщині тощо.

Згідно з ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Пункт 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає виключний перелік підстав для повернення судового збору, а саме: відмова у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з заявою ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією № 65 від 13.06.2023.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про повернення сплаченого судового збору ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 208-210, 234, 235, 256, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , відповідачі: Носівська міська рада, ОСОБА_2 , про встановлення факту прийняття спадщини про встановлення факту прийняття спадщини.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений в АТ «Ощадбанк» за реквізитами: отримувач коштів - ГУК у Черніг.обл/тг м. Носівка/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37972475, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача - UA0025645, код класифікації доходів бюджету - 22030101, судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. відповідно до квитанції № 65 від 13 червня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.М. Гридасова