Справа № 465/4703/19 Головуючий у 1 інстанції: Гладишева Х.В.
Провадження № 22-ц/811/573/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

з участю: боржника ОСОБА_1 та його представника- адвоката Левик С.А.,стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №465/4703/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 29 грудня 2022 року у справі за поданням Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)) про встановлення способу та порядку виконання виконавчого листа №465/4703/19 від 08.10.2020

в с т а н о в и в :

28.12.2021 року Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі по тексту ВДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) звернувся в суд з поданням про встановлення способу та порядку виконання виконавчого листа №465/4703/19 від 08.10.2020 року.

Подання мотивоване тим, що 10.11.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано боржнику для виконання та стягувачу до відома.

27.11.2020 року державним виконавцем скеровано боржнику виклик у відділ з метою надання пояснень з приводу невиконання рішення суду та надання відомостей щодо місця перебування дитини.

04.12.2020 року та 11.12.2020 року державним виконавцем винесено постанови про накладення штрафу на боржника у розмірі 1700 грн. та повторно скеровано боржнику виклик у відділ. 18.12.2020 року державним виконавцем скеровано до Франківського районного суду м.Львова подання про привід боржника та зазначено, що заступником начальника відділу 08.10.2021 року та 18.10.2021 року винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ та постанову про залучення представників органу опіки та піклування для участі у проведенні виконавчих дій.

19.10.2021 року при виході за вказаною адресою за участі інспектора, старшого інспектора сектору ювенальної превенції ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області та начальника відділу «Служба у справах дітей» ФРА ЛМР встановлено, що дитина відмовляється йти до матері, зі слів представника органу опіки та піклування в дитини втрачено психологічно-емоційний контакт з матір`ю, а примусове відібрання дитини в подальшому може спричинити психологічне травмування дитини. В поданні зазначено про факт відмови дитини добровільно перебувати з матір`ю та, враховуючи висновки органу опіки та піклування щодо можливого психологічного та емоційного травмування дитини - по своїй суті є обставинами, що ускладнюють виконання виконавчого листа, а, відтак, враховуючи обов`язковість даного рішення до виконання, просять встановити спосіб та порядок виконання даного рішення.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 29 грудня 2022 року у задоволенні подання відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив боржник ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу незаконною через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що у даній справі існують обставини, що ускладнюють виконання рішення та, навіть, роблять його, станом на сьогодні, неможливим, оскільки між матір`ю (стягувачем) та дитиною втрачений психо-емоційний зв`язок. Зазначене стверджується тим, що дитина відмовляється йти до матері у зв`язку з тривалою відсутністю спілкування з нею, а примусове відібрання дитини може спричинити психологічну травму для дитини. Зазначені обставин підтверджуються актами державного виконавця та висновками психолога ліцею №51 ім.І.Франка ЛМР від 29.12.2021 року. Вважає некоректними та нерелевентними посилання суду на те, що боржником чиняться перешкоди у виконанні рішення про відібрання дитини, оскільки він добросовісно намагається виконати рішення Франківського районного суду м.Львова від 30.09.2020 року, що стверджується матеріалами справи та письмовими зверненнями до стягувача від 13.10.2021 року, 04.11.2021 року та 23.11.2021 року, однак мати не бажає брати участь у вихованні дитини та встановлювати/налагоджувати психоемоційний зв`язок з сином. Просить задоволити апеляційну скаргу та виключити з мотивувальної частини на четвертому аркуші шостий, сьомий та дев`ятий абзаци та на п`ятому аркуші перший абзац.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) стягувачем ОСОБА_2 надано суду відзив на апеляційну скаргу. У відзиві стягувач ОСОБА_2 .Р зазначає, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, затягує процес його виконання. На протязі шести років вона не може бачитися з сином, а брат і сестра не спілкуються та не бачать один одного, відповідно втрачаються родинні почуття, зв`язки, що не дозволено Законом. Зазначає, що органи влади, які мають сприяти їй у налагодженні психо-емоційних зв`язків з сином, не намагаються цього зробити, дають відписки та тим віддаляють її від сина, а сестру від брата. Боржник у апеляційній скарзі зазначає, що добросовісно намагається виконати рішення суду, однак це тільки слова, оскільки своїми діями, поведінкою він маніпулює і не розуміє, що це на шкоду синові, хоче створити ілюзію доброго та дбайливого татка, законослухняного громадянина.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення боржника ОСОБА_1 та його представника-адвоката Левик С.А. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги стягувача ОСОБА_2 , вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.18 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою- і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 30.09.2020 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: відділ «Служби у справах дітей» Франківського району управління «Служби у справах дітей» департаменту гуманітарної політики ЛМР, Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації ЛМР,- про відібрання малолітньої дитини та передачу її матері. Вирішено відібрати малолітнього ОСОБА_1 у батька ОСОБА_1 та передати його матері ОСОБА_2 .

На виконання зазначеного рішення, Франківським районним судом м.Львова 08.10.2020 року видано виконавчий лист № 465/4703/19, який передано на примусове виконання у Франківський ВДВС у м.Львові ЗМУ МЮ (м.Львів) (далі по тексту ВДВС)

10.11.2020 року старшим державним виконавцем Франківського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП 63570004 з виконання виконавчого листа № 465/4703/19.

Із матеріалів справи встановлено, що ст. державним виконавцем ВДВС Франківського ВДВС м.Львова вживалися активні дії для результативного виконання рішення суду у відповідності до Закону «Про виконавче провадження»,- про відібрання дитини, які суд першої інстанції перерахував в ухвалі в хронологічному порядку, однак виконати рішення суду не вдалося.

Відповідно до ч.1ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ч.ч.1-3 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця ( у випадках встановлених законом)-встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.3ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду.

При вирішенні питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про неможливість такого виконання.

Із матеріалів справи встановлено, що обставиною, яка ускладнює виконання судового рішення зазначена відмова дитини йти до матері, зі слів представника органу опіки та піклування в дитини втрачено емоційний контакт з матір`ю, а примусове відібрання дитини в подальшому може спричинити психологічне травмування дитини.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» порядок виконання рішення суду про відібрання дитини та дії державного виконавця в даній ситуації визначені частинами1-3 ст.64 цього Закону.

Із матеріалів справи встановлено, що боржник ОСОБА_1 під різними причинами відтягував виконання рішення суду, хоч створював видимість, що бажає передати дитину, однак в той же час шукав причини для уникнення зустрічей дитини та матері, що, можливо, могло стати причиною того, що дитина не бажає йти до матері. Однак, психо-емоційний зв`язок можливо налагодити, залучивши орган опіки та піклування з участю дитячого психолога для проведення з дитиною розмов, роз`ясень, поступовими зустрічами з мамою дитини та сестричкою, надалі спільні зустрічі, а не тільки встановлення фактів, оскільки дитина перебуває під впливом тільки боржника ОСОБА_1 та нав`язливою ним дитині думкою. Вислів дитини «краще сидітиму до ночі в школі» не відповідає віку та діям дитини, а свідчить про те, що з дитиною ведуть розмови проти матері, проти зустрічей з нею тощо.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вимогами апеляційної скарги щодо виключення з оскаржуваної ухвали окремих абзаців.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або заміну способу й порядку його виконання , суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

У своїй діяльності державний/ приватний виконавець повинен керуватися Порядком примусового виконання рішень про відібрання дитини, затверджений МЮУ від 08.07.2013 року, яким прописані заходи, передбачені Законом та на які суд підставно посилався.

Невиконання рішення суду про відібрання дитини на протязі майже трьох років та утримання стягувачем ОСОБА_1 дитини в себе шість років без спілкування з стягувачем, яким є мати дитини, без спілкування із рідною сестрою, призводить до руйнування сімейних зв`язків, сімейних цінностей та не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1089 року ( ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню дітей.

З метою забезпечення дитині захисту і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які є рівними, державний виконавець зобов`язаний вжити найстрогіших заходів для виконання зазначеного рішення суду.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 29 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк