Справа № 201/1513/23
Провадження № 2/201/1222/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Ткаченко Н.В.

за участю секретаря Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Азовського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства до ОСОБА_1 (третя особа: Маріупольська міська рада Донецької області) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконним виловом риби,

В С Т А Н О В И В:

08.02.2023р. в провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Азовського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства до ОСОБА_1 (третя особа: Маріупольська міська рада Донецької області) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконним виловом риби.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 01.03.2023р. по цивільній справі було відкрито провадження і відповідно до ч.1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 24).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.02.2021р. у справі № 263/1373/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення (проступку) за ч. 1 ст. 249 КК України. Вироком суду встановлено, що внаслідок умисних дій ОСОБА_1 незаконним виловом риби заподіяв навколишньому природньому середовищу матеріальну шкоду на суму 80 920 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яка заподіяно ї незаконним виловом риби, у розмірі 80 920 грн.

Представник Маріупольської окружної прокуратури Донецької області Кунда Л.І. (діє на підставі довіреності від 01.04.2023р. а.с. № 56) 22.05.2023р. надала суду заяву, по тексту якої просила задовольнити позов у повному обсязі, справу розглядати за її відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 54).

Начальник Азовського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства (Азовський рибоохоронний патруль) Чіх С.Ф. (діє на підставі довіреності від 10.01.2023р. а.с. № 39) 08.03.2023р., 06.04.2023р. та 22.05.2023р. на е/пошту скерував заяви, в яких також просив розглядати справу без участі представника управління (а.с. № 38, 40, 52).

Представник третьої особи Маріупольської міської ради Донецької області в судові засідання по справі, які були призначені на 06.04.2023р. та 22.05.2023р., не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином (на е/адресу та шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с № 34-35, 49, 50).

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання по справі, які були призначені на 06.04.2023р. та 22.05.2023р., двічі поспіль не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с № 36, 51). Повідомити відповідача рекомендованим листом з повідомленням у суду була відсутня можливість через те, що останній зареєстрований у м. Маріуполі Донецької області (а.с. №32), з яким тимчасово припинений поштовий зв`язок, про що свідчить лист АТ «Укрпошта» (а.с. № 37, 46).

З урахуванням заяви представника позивача від 22.05.2023р., заяв представника Азовського рибоохоронного патруля та неявки відповідача при належному повідомлені у розумінні ст. 128 ЦПК України про дату розгляду справи, суд у відповідності до положень ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 22.05.2023р. за відсутності усіх сторін, третьої особи та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Підстав для ухвалення у справі заочного рішення суду немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме, представники позивача ні по тексту позову, ні по тексту заяви до суду від 22.05.2023р., не надали згоду на ухвалення заочного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 13 Конституції України передбачено, що природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу.

Згідно ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до ч.2 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в, зокрема незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища; перевищенні лімітів і порушенні інших встановлених законодавством вимог використання об`єктів тваринного світу. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Громадяни відповідно до закону зобов`язані, зокрема, відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу (п.4 ч.2 ст. 10 Закон України «Про тваринний світ»).

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Згідно до ч.1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.02.2021р. у справі № 263/1373/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення (проступку) за ч. 1 ст. 249 КК України. Вирок набрав законної сили 09.03.2021р. (а.с. № 12-14).

Судом отримано копію вироку з АСДС- Д 3, перевірено, що вирок не оскаржувався та набрав законної сили 09.03.2021р. (а.с. № 57-59).

Вироком суду встановлено, що в період часу з 21год. 00хв. 18.01.2021р. до 07 год. 50 хв. 19.01.2021р. ОСОБА_1 , перебуваючи на річці Кальміус біля буд.1 по вулю Гавань Шмідта в Центральному районі м.Маріуполя, діючи умисно, з метою зайняття незаконним рибним промислом, не маючи належного, законного дозволу на зайняття рибним промислом, виданого компетентним органом у встановленому законом порядку, за допомогою заздалегідь виготовленого забороненого знаряддя лову - риболовного сіткоснастевого засобу сітки «павук», у порушення п.3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства та Інструкції про порядок обчислення та внесення платежів за спеціальне використання водних живих ресурсів при здійсненні любительського і спортивного рибальства», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999р., усвідомлюючи протиправність своїх дій, здійснив незаконний вилов риби, а саме 119 одиниць особин виду «піленгас», вартістю згідно розрахунку до Додатку 1 постанови КМУ № 1209 від 21.11.2011р. «Про затвердження такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» - 680 грн. за одну особину виду «піленгас» на загальну суму 80 920 грн. Обставини вчинення ОСОБА_1 зазначеного кримінального проступку не оспорювалися учасниками судового провадження, про що свідчать додані до обвинувального акту письмові заяви.

Вищезазначені встановлені судом обставини за положеннями ст. 82 ЦПК України щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалено вирок в кримінальній справі, беруться до уваги в межах вирішення позову по даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності.

Відповідно ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, сума матеріальних збитків, завданих навколишньому природному середовищу, становить 80 920 грн. Така сума визначена вироком суду, а тому не підлягає доказуванню та є обов`язковою для суду.

Частиною першою ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. «г» ч.4 ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 заподіяно навколишньому природньому середовищу майнову шкоду, суд дійшов висновку, що шкода підлягає відшкодуванню державі в особі Маріупольської міської ради.

Щодо правових підстав звернення прокурора до суду із вказаним позовом, то суд зазначає таке.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 131 Конституції України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді регулюються окремим законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Зазначеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 ЦПК України.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч.4, ч.5 ст. 56 ЦПК України).

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020р. у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №587/430/16ц (провадження № 14-104цс19).

У постанові від 15.10.2019р. у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого, сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» передбачено, що посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Відповідно до п. 6.16 Положення про органи рибоохорони Державного агентства рибного господарства України, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 26 від 19.01.2012року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.03.2012р. за № 379/20692, органи рибоохорони мають право самостійно та через органи прокуратури подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

З огляду на вищезазначені повідомлення прокурора, при зверненні до суду з даним позовом Перший заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Азовського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України, в позовній заяві належним чином обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та надав докази не здійснення цим органом захисту інтересів держави в частині відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів.

Таким чином, прокурором при пред`явлені позову було дотримано процедуру доведення необхідності звернення до суду з даним позовом, оскільки у справі присутні суспільний і державний інтереси.

З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач за законом був звільнений при подачі позову від оплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 684 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1166 ЦК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Законом України «Про тваринний світ», Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.6 ст. 82, ст. ст.89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Азовського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства до ОСОБА_1 (третя особа: Маріупольська міська рада Донецької області) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконним виловом риби - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Маріупольської міської ради Донецької області (отримувач Донецьке ГУК/Маріуполь.МТГ/24062100, ЄДРПОУ - 37967785, Казначейство України, р/р UA0005686, код платежу: 24062100) матеріальну шкоду, завдану внаслідок незаконного вилову риби у розмірі 80 920 грн. (вісімдесят тисяч дев`ятсот двадцять грн.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 684 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.