Справа № 148/358/23
Провадження № 22-ц/801/1217/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Штифурко Л. А.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 рокуСправа № 148/358/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

Рішення ухвалила суддя Штифурко Л. А.

Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Тульчин

Повний текст рішення складено 28 березня 2023 року,

Встановив:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, 04 жовтня 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Тульчинського районного суду від 16 серпня 2022 року (справа № 148/962/22) розірвано. Під час шлюбу у сторін народилося дві дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, добровільно допомогу на утримання дочок не надає.

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 8000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення старшою дочкою повноліття.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 лютого 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, і прийняти нове судове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти в розмірі 3000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 не працює, а тих випадкових заробітків, які він має, вистачає виключно на підтримку власного матеріального становища. Позивач в суді не надала жодних доказів достатності доходів відповідача для забезпечення виплат на її користь. Враховуючи надзвичайно складний період часу воєнний стан, відсутність роботи, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги всі обставини і прийшов до помилкового рішення в частині стягнутого розміру аліментів.

Позивач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надала.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області (а. с. 4) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Виконкомом Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а. с. 5).

Із копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 серпня 2022 року, що набрало законної сили 16 вересня 2022 року, вбачається, що шлюб, зареєстрований 04 жовтня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 41 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірваний (а. с. 7-8).

Із довідки № 347, виданої Піщанською селищною радою 28 лютого 2023 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . До складу її сім`ї входять: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 15).

З довідки № 577, виданої Тульчинською філією Вінницького обласного центру зайнятості 28 березня 2023 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не зареєстрований в Тульчинській філії Вінницького обласного центру зайнятості (а. с. 29).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із принципу рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, а також враховуючи особу та матеріальне становища платника аліментів.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до вимог статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1).

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 і ст. 141 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні і утриманні дітей суди мають враховувати передусім інтереси дітей. Сімейним законодавством встановлено принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України).

Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції повною мірою першочергово відповідає інтересам дітей, а тому не підлягає скасуванню. Крім того, з урахуванням обставин справи, заяви відповідача про часткове визнання позовних вимог (а. с. 30), судом першої інстанції обґрунтовано зменшено розмір аліментів із 8000,00 грн., про які просила позивач, до 4000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до заперечень відповідача стосовно розміру аліментів у зв`язку з тим, що він не працює, а тому не має змоги платити аліменти у визначеному судом розмірі. Проте, жодних документів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті аліментів у встановленому судом розмірі, зокрема, довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, банківських довідок про відсутність коштів на рахунках, інформації щодо наявності чи відсутності нерухомого майна, транспортних засобів тощо, відповідачем не надано.

Тому з урахуванням приписів ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України такі доводи апеляційної скарги відхиляються у зв`язку з недоведеністю.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин