Провадження № 2/742/261/23
Єдиний унікальний № 742/543/22
РІШЕННЯ
14 червня 2023 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Харченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Ткаченко Наталія Миколаївна, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , Перша Прилуцька державна нотаріальна контора, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права на обов?язкову частку у спадщині,
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ткаченко Н.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання права на обов`язкову частку у спадщині, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , Перша Прилуцька державна нотаріальна контора.
В уточненому позові вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , яка за життя склала заповіт, яким остання заповіла позивачу ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а земельну ділянку площею 3,7496 га ОСОБА_3 . Вказаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за життя відповідно до свідоцтв про право на спадщину, було успадковано по частині матір`ю позивача ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та за життя був зареєстрований за адресою даного будинку і проживав там на час смерті разом зі своєю дружиною, матір`ю позивача, ОСОБА_4 , яка також була зареєстрована за даною адресою і фактом спільного проживання та реєстрації прийняла спадщину після смерті чоловіка в силу ст.1268 ЦК України. Після смерті матері, відкрилась спадщина на належне їй майно в тому числі і на спірний житловий будинок, проте в ході звернення до нотаріуса було встановлено, що покійним спадкодавцем ОСОБА_5 було складено заповіт на ім`я ОСОБА_2 , яка доводилася племінницею заповідачу і при видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 не виділено обов`язкову частку у спадщині його дружині, матері позивача, після смерті якої позивач прийняв частину житлового будинку. Державний нотаріус при видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, не з`ясувала наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та незаконно видала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все інше майно. Такими діями державний нотаріус порушила гарантоване законом право приватної власності на обов`язкову частку у спадщині, оскільки мати позивача була пенсіонером на момент смерті чоловіка та входить у перелік осіб визначених ст.1241 ЦК України. Отже, просить суд визнати свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 вересня 2015 року, видані державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори на земельні ділянки, належні спадкодавцеві ОСОБА_5 недійсними та визнати за ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у сел.Линовиця Прилуцького району, право на обов`язкову частку у спадщині після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у сел.Линовиця Прилуцького району а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі за надану правничу допомогу.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просить задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував.
Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , Перша Прилуцька державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про поважність причини своєї неявки.
Суд, вислухавши пояснення представників, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши письмові докази, зібрані по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 вбачається, що 11 лютого 1972 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , актовий запис №4(а.с.6)
Згідно довідки КП «Прилуцьке МБТІ» №2564 від 17.12.2021 року вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить по частині ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.1986 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.04.1986 року(а.с.9)
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Линовиця Прилуцького району Чернігівської області(а.с.10)
Згідно довідки №770 від 13.12.2021 виданої Центром надання адміністративних послуг Линовицької селищної ради ТГ Прилуцького району вбачається, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . На момент смерті разом з ним були зареєстровані та проживали: його дружина ОСОБА_4 (а.с.11).
Згідно копії будинкової книги для прописки громадян за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що за даною адресою були прописані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.14-15)
Також матеріалами заведеної державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори спадкової справи N370/2015 щодо майна померлого ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_2 прийняла спадщину за заповітом та оформила право на спадкове майно, а саме земельні ділянки площею 0,1083га, 3,6833га та 0,2189га, успадкувавши це майно після смерті ОСОБА_5 . Також матеріали спадкової справи містять заповіт спадкодавця на ім`я ОСОБА_2 та довідку видану виконавчим комітетом Товкачівської сільської ради №139 про те, що ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ним на день смерті проживала ОСОБА_2 (а.с.33-41)
Згідно копії заповіту посвідченого секретарем виконкому Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 15.05.2017 зареєстровано в реєстрі за №18 вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а земельну ділянку площею 3,7496 га ОСОБА_3 (а.с.12)
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 вбачається що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Линовиця Прилуцького району Чернігівської області(а.с.13)
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття1233 ЦК України).
До складу спадщини, на яке спадкоємці за законом одержують право на спадкування, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), окрім випадків, встановлених у статті 1219 ЦК України.
Згідно з частинами 1-2 статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).
Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, вони спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла на час смерті спадкодавця) непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.
Суд враховує висновок про застосування норми частини першої статті 1241 ЦК України, викладений у подібних правовідносинах у постанові Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 510/350/16-ц, що при з?ясуванні чи відноситься певний суб?єкт до кола осіб, які мають право на обов?язкову частку у спадщині, слід враховувати, що непрацездатність осіб повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб?єктів, які мають право на обов?язкову частку спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.
Відповідно до п. 4.4. глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012: непрацездатність утриманця за станом здоров?я може бути підтверджена - за пенсійною книжкою або довідкою, виданою відповідним органом медико-соціальної експертизи.
Отже, згідно чинних станом на час виникнення спірних правовідносин норм права, непрацездатність особи має підтверджуватися відповідним документом - довідкою МСЕК, яка є чинною на момент відкриття спадщини або пенсійною книжкою.
Встановлено, що після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10) в цей день відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємицею після його смерті стала ОСОБА_2 (на підставі заповіту від 28 листопада 2003 року). Слід зазначити, що згідно недостовірної інформації в довідці виданої виконавчим комітетом Товкачівської сільської ради №139 про те, що ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ним на день смерті проживала ОСОБА_2 , що міститься в спадковій справі, така стала підставою для оформлення спадкових прав на ОСОБА_2 .. Нехтуючи встановленим законодавством обов`язком, державний нотаріус при видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом не з`ясувала наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та незаконно видала свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, ОСОБА_4 (дружина спадкодавця), мала право на обов`язкову частку у спадщині на підставі положень частини першої статті 1241 ЦК України, оскільки на момент відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 була пенсіонером у віці 77 років, тобто непрацездатною вдовою, постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_5 та не заявляла про відмову від спадщини, що підтверджується зокрема і будинковою книгою для прописки громадян за адресою: АДРЕСА_1 , та оригіналом довідки №770 від 13.12.2021 виданої Центром надання адміністративних послуг Линовицької селищної ради ТГ Прилуцького району, згідно яких ОСОБА_5 на момент смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_4 , зареєстрованою за цією ж адресою(а.с.11,14,15)
Слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.69 Закону України « Про нотаріат « нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування уповноважена на вчинення нотаріальних дій, зобов`язана перевірити коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.
Відповідно до п.5.5 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у ст.1241 ЦК України.
Відповідно до п.5.6. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини.
Пунктом 5.7 Глави 10 Розділу 2 вище вказаного Порядку заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.
Таким чином, дії державного нотаріуса Прилуцької міської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_2 , є неправомірними, оскільки порушують вимоги діючого законодавства щодо обов`язкового з`ясування кола спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.
Відповідно до ч.1,ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Отже, свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані на ім`я ОСОБА_2 на земельні ділянки площею 0,1083га, 3,6833га та 0,2189га, що знаходяться за адресою: Чернігівська область Прилуцький район Товкачівська сільська рада, є недійсними.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Позивач надав достатньо доказів на підтвердження позову, тому такий позов підлягає задоволенню.
Оскільки позивач на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від слати судового збору, то на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за дві позовні вимоги у сумі 992,40+992,40=1984 грн. 80 коп..
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Разом з цим позивач просив стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн..
Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ткаченко Н.М. надала суду договір про надання правничої допомоги від 11.01.2022 року, розрахунок розміру витрат на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги, розрахункову квитанцію на суму 8000,00грн..
Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.
З врахуванням викладеного вище, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, її складності, усталеної судової практики розгляду справ цієї категорії, а також критеріїв реальності адвокатських послуг, їх обсягу та розумності, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги понесеної позивачем у зв`язку з розглядом справи у розмірі 5000,00 грн., та вважає, що саме такі витрати є співрозмірними із складністю даної справи і підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Ткаченко Наталія Миколаївна, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , Перша Прилуцька державна нотаріальна контора, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права на обов?язкову частку у спадщині задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у сел.Линовиця Прилуцького району, право на обов`язкову частку у спадщині після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у сел.Линовиця Прилуцького району.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат за надану правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у справі у розмірі 1984грн. 80 коп..
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Максим Циганко