Дата документу 04.07.2023 Справа № 334/5126/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5126/20
Провадження №22-ц/807/1254/23
Головуючий в 1-й інстанції Баруліна Т.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ємця Артема Юрійовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2023 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 21 квітня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частки квартири в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частки квартири у спільному майні подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за кожним із них по 1/2 частині квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що ОСОБА_4 був сином ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_1 . ОСОБА_4 перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , який був розірваний згодом. 09.03.2004 року ОСОБА_3 і його дружина ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та імені їхнього сина ОСОБА_6 , їхні сини ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , продали належну їм на праві власності, по 1/5 кожному, квартиру. Вартість згідно договору купівлі-продажу складала 106600 грн, відповідно кожному належало 21320 грн, що складало 1/5 від вказаної суми. В еквіваленті станом на 09.03.2004 року вартість частки квартири складала 4000 доларів США. ОСОБА_2 на той час не працювала та доходу не мала. На кошти виручені від продажу частки квартири ОСОБА_4 вирішив придбати собі житло, а саме 12.03.2004 уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 44.4 кв.м. Вказана квартира була придбана за 58630 грн, що було еквівалентно 11000 доларам США. Оскільки коштів виручених за продаж частки квартири було недостатньо для придбання іншого житла, то ОСОБА_3 дав сину 3000 доларів США, ці гроші він дав особисто сину для придбання ним особисто для себе квартири. В подальшому право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано ОП ЗМБТІ 23.03.2004 за №2294802 саме за ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_4 уклав кредитний договір №668-К/Р у Запорізькій філії АКІБ «УкрСиббанк» на суму 4000 доларів США, що на той час еквівалентно складало 21317,20 грн, в подальшому квартира була передана банку в якості іпотеки згідно іпотечного договору №668-К/Р/3 від 06.04.2004. Також, 12.03.2004 року був укладений договір поруки, згідно якого ОСОБА_3 , виступив поручителем виконання зобов`язань свого сина перед банком. ОСОБА_2 у серпні 2004 року залишила спірну квартиру забравши особисті речі, тобто з серпня 2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 припинили спільне проживання, почали вести роздільне господарство та окремі бюджети. В подальшому 25.01.2005 рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя, справа №2-1262/2005, шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем був розірваний. Відповідач ніколи не була зареєстрована в спірній квартирі, відносилася до квартири як до чужої. ОСОБА_4 самостійно за період шлюбу сплачував щомісячні платежі за кредитним договором з квітня 2004 по серпень 2004 року. З серпня 2004 року по час розірвання шлюбу, а також після розірвання шлюбу щомісячні платежі за кредитним договором сплачував ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 2014 році заборона відчуження квартири за договором іпотеки була припинена. Оскільки ОСОБА_2 не вкладала ніяких грошей на придбання спірної квартири, жодного разу не платила по кредитному договору, ніколи не претендувала на спірну квартиру, фактично визнавала, що квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_4 . В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять права на спірну квартиру. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 , та донька померлого ОСОБА_1 . ОСОБА_5 на спадщину не претендувала, а тому не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак в подальшому постановами державного нотаріуса від 19.06.2020 та від 28.08.2020 позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки існує частка відповідача у спірній квартирі, як дружини померлого. Позивачі просили суд визнати за кожним із них по 1/2 частині квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.02.2021 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. В зустрічному позові зазначила, що 13.11.1998 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 під час шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_1 . Надалі 25.01.2005 шлюб між нею та ОСОБА_4 був розірваний на підставі рішення суду, та після розірвання шлюбу вона повернула собі дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 ». В період шлюбу, за їхні спільні кошти з чоловіком ОСОБА_4 була придбана спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2004. Крім того, 12.03.2004 чоловік уклав кредитний договір на суму 4000 доларів США з Запорізькою філією АКІБ «УкрСиббанк», за її згодою, та вона виступила поручителем по даному договору. Оспорювана квартира в якості забезпечення зобов`язання була передана в іпотеку банку згідно іпотечного договору №668-К/Р/3 від 06.04.2004. Увесь час з квітня 2004 року по 2014 рік вона сплачувала кредитні зобов`язання за кредитним договором, кожен місяць давала гроші чоловікові для погашення зобов`язань за кредитним договором. Після розірвання шлюбу вона із ОСОБА_4 підтримували відносини, в них росла спільна дитина. Чоловік ОСОБА_4 намагався примиритися з нею, однак оскільки він постійно зловживав спиртними напоями, був дуже агресивним, а тому вона змушена була проживати з дочкою у своєї матері. Батьки колишнього чоловіка були негативно налаштовані до неї та її доньки, забрали усі документи та квитанції на квартиру. Ні про які гроші, які нібито надав батько її померлому чоловікові для придбання оспорюваної квартири ОСОБА_2 нічого не відомо. Навпаки вона працювала, сплачувала кредитні зобов`язання, їй також допомагали її мати та дідусь. Чоловік пиячив, аліменти на дитину не сплачував, за що був засуджений. За життя колишній чоловік ніколи не заперечував, що спірна квартира є їхньої спільною сумісною власністю. Вважає, що майно набуте під час шлюбу подружжям належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частки квартири в порядку спадкування за законом задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 843 грн. 25 коп.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частки квартири у спільному майні подружжя задоволено.

Визнано спільною сумісною власність подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 1686 грн. 50 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ємця Артема Юрійовича подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі вимоги первісного позову і відмовити у задоволенні вимог зустрічного позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції безпідставно не залучено до участі у справі правонаступників померлого ОСОБА_3 , а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , хоча спірні правовідносини допускають правонаступництво. Визнаючи право власності за ОСОБА_1 на частку квартири та за ОСОБА_2 , на частку квартири, частка квартири залишилась без визначення власника, що безпідставно породить у майбутньому низку судових спорів. Крім того, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 пропустила строк позовної давності за вимовами про визнання прав власності на частку спільного сумісного майна подружжя. ОСОБА_2 не доведено, що спірна квартири придбалася в інтересах сім`ї, за спільні кошти.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.11.1998 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, актовий запис №686, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_3 від 13.11.1998, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « ОСОБА_9 ». (а.с. 144).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_1 , батьками якої зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 25.11.1999. (а.с. 143)

09.03.2004 року ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , продали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_3 за 106600 грн., які й отримали від покупця ОСОБА_11 . (а.с. 25.)

12.03.2004 року укладено договір купівлі-продажу відповідно до якого ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_4 купив, квартиру АДРЕСА_2 , за ціною 58630 грн. Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Черненькою О.М. та зареєстровано в реєстрі за №624. (а.с. 26)

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого ОП Запорізьке МБТІ за №3148209 від 23.03.2004 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2004. (а.с.27)

Також, 12.03.2004 року укладеного кредитний договір №668-К/Р від 12.03.2004 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , відповідно до якого, банк зобов`язувався надати позичальнику, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 4000 доларів США у порядку і на умовах визначених договором. Термін повернення кредиту - 11.03.2014 року. Згідно п.1.4 кредитного договору цільовим призначенням кредиту є придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком прийнято застава нерухомого майна (квартири за адресою: АДРЕСА_1 ), порука ОСОБА_10 , згідно договору поруки №668-К/Р/П від 12.03.2004, порука ОСОБА_3 , згідно договору поруки №668-К/Р/П-1 від 12.03.2004. (а.с. 30-34)

Згідно договору поруки №668-К/Р/П від 12.03.2004, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», позичальником ОСОБА_4 , поручителем ОСОБА_10 , поручитель ОСОБА_10 зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №668-К/Р від 12.03.2004. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і позичальник за повернення суми боргу. (а.с.219-221)

Згідно договору поруки №668-К/Р/П-1 від 12.03.2004, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», позичальником ОСОБА_4 , поручителем ОСОБА_3 , поручителем ОСОБА_3 поручителі зобов`язуються перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №668-К/Р від 12.03.2004. Поручителі відповідають у тому ж обсязі, що і позичальник за повернення суми боргу. (а.с. 33)

Відповідно до п.1.1 договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» №668-К/Р/З від 06.04.2004 іпотекодавець з метою забезпечення викладених нижче зобов`язань передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п.1.3 договору іпотеки іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя, які виникають з кредитного договору №668-К/Р від 12.03.2004. Цим же пунктом передбачалося, що іпотекодержатель видає іпотекодавцю кредит в сумі 4000 доларів США, що в еквіваленті складало 21317,20 грн. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Сенченко В.М., зареєстровано в реєстрі за №726. (а.с. 39-44)

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2005, справа №2-1262/2005, розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , зареєстрований 13.11.1998 відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя. (а.с.23)

28.02.2006 року в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис №84 від 28.02.2006 року, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 розірвано та видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 28.02.2006. (а.с. 146)

На підставі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_6 від 27.02.2014, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_10 змінила ім`я на ОСОБА_2 . (а.с. 145)

Згідно банківських квитанцій від 09.11.2004, 10.11.2004, 12.12.2004, 14.11.2004, 14.12.2004, 10.01.2005, 14.02.2005, 17.02.2005, 11.03.2005, 12.05.2005, 05.07.2005, 11.06.2005, 13.06.2005, 06.08.2005, 09.09.2005, 13.01.2006, 10.02.2006, 09.03.2006, 10.04.2006, 10.05.2006, 09.06.2006, 10.07.2006, 10.08.2006, 08.09.2006, 11.10.2005, 09.10.2006, 10.11.2006, 11.12.2006, 10.01.2007, 08.02.2007, 13.03.2007, 10.04.2007, 07.05.2007, 06.06.2007, 13.07.2007, 13.08.2007, 13.09.2007, 12.10.2007, 12.11.2007, 10.12.2007, 20.11.2008, 03.12.2008, 08.10.2008, 11.11.2008, 11.07.2008, 08.08.2008, 08.05.2008, 10.06.2008, 11.03.2008, 10.04.2008, 09.01.2008, 11.02.2008, 11.12.2009, 23.09.2009, 09.10.2009, 13.07.2009, 10.08.2009, 13.05.2009, 11.06.2009, 12.03.2009, 10.04.2009, 12.01.2009, 11.02.2009, 14.12.2010, 11.10.2010, 11.11.2010, 13.08.2010, 27.09.2010, 17.06.2010, 09.07.2010, 12.04.2010, 10.06.2010, 09.03.2010, 11.02.2010, 12.12.2011, 11.11.2011, 11.10.2011, 11.08.2011, 09.09.2011, 11.05.2011, 10.06.2011, 11.03.2011, 11.04.2011, 11.01.2011, 11.02.2011, 12.10.2011, 09.11.2012, 11.09.2012, 10.07.2012, 11.05.2012, 12.06.2012, 12.03.2012, 11.04.2012, 11.01.2012, 10.02.2012, 03.02.2014, 15.04.2013, 12.06.2013, 13.02.2013, 18.03.2013 погашення кредитних зобов`язань за договором, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 здійснювалося позичальником ОСОБА_4 . (а.с. 53-113)

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_7 від 31.10.2019 виданого повторно Вознесенівським районним у м. Запоріжжя відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області. (а.с. 10)

Згідно змісту спадкової справи №198/2019 Другої Запорізької державної нотаріальної контори після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведена спадкова справа від 10.12.2019. Заяву про прийняття спадщини після померлого подав нотаріусу ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , та 17.01.2020 року подала ОСОБА_1 . Згідно матеріалів спадкової справи інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. (а.с. 183-192)

Постановою державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори від 19.06.2020 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , на квартиру АДРЕСА_2 , без урахування права власності другого із подружжя, яке набуто у шлюбі зі спадкодавцем ОСОБА_4 (а.с. 48)

Постановою державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори від 28.08.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , на квартиру АДРЕСА_2 , без урахування права власності другого із подружжя, яке набуто у шлюбі зі спадкодавцем ОСОБА_4 (а.с. 49)

Зі змісту спадкової справи №232/2021 Другої Запорізької державної нотаріальної контори випливає, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , заведена спадкова справа від 12.11.2021. Із заявою при прийняття спадщини звернулася лише ОСОБА_1 . Однак, разом з померлим ОСОБА_3 були зареєстровані ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 . (а.с. 193-195)

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції дійшов наступних висновків. Спірна квартира придбана в період перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі та за їх згодою за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї для придбання житла, а отже кредитний договір в інтересах сім`ї породжує цивільні права та обов`язки для обох із подружжя. Отже, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна. Вищезазначені положення законодавства та досліджені обставини під час судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірна квартира АДРЕСА_2 , була придбана під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном. Таким чином, як померлому ОСОБА_4 так і його колишній дружині ОСОБА_2 відповідно до ст. 63 СК України належить право власності на 1/2 частину вказаної квартири. У випадку врахування права спільної сумісної власності колишньої дружини померлого ОСОБА_4 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мали б отримати в порядку спадкування право власності на 1/4 частину спірної квартири, кожен. За таких обставин вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково шляхом визнання права власності на 1/4 частку спірної квартири.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя (або його правонаступники, як у даній справі) може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Доводи первісного позову засновані зокрема на тому, що спірна квартира є особистою приватною власністю померлого ОСОБА_4 .

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

23.03.2004 року, тобто під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира частково була придбана за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї для придбання житла. Позивачем за первісним позовом не доведено обставин, які б вказували на те, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_4 та придбана ним за власні кошти, в зв`язку з чим презумпція права спільної сумісної власності на це майно не спростована. І колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції в цій частині.

Що стосується застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то слід зазначити наступне. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.Під час розгляду справи стороною позивача не надано будь-яких доказів того, що померлий ОСОБА_4 заперечував право спільної сумісної власності на оспорювану квартиру. Натомість ОСОБА_2 зазначила, що про те, що її право спільної сумісної власності на оспорювану квартиру заперечується вона дізналася коли отримала позовну заяву позивачів в цій справі. Таким чином, підстав для застосування позовної давності не вбачається.

Щодо неврахування висновків викладених у постанові Верховного суду від 12 травня 2022 року у справі №212/10842/19, то слід зазначити, що спірні правовідносини у справі, що переглядається та справі №212/10842/19 не є тотожними, оскільки предметом позову в даній справі є майно набуте в шлюбі, а в іншій справі майно набуте під час фактичних шлюбних відносин. Таким чином, висновки викладені у зазначеній постанові не підлягають застосуванню.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 у зв`язку із відсутністю правонаступників, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п.15 ч.1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2022 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом, в частині позовних вимог ОСОБА_3 закрито у зв`язку із смертю позивача. Ухвала не була оскаржена і набрала законної сили. В такому випадку на стадії апеляційного перегляду рішення по суті спору, суд апеляційної інстанції позбавлений права щодо перевірки законності вказаної ухвали і залучення правонаступників. При цьому слід зазначити, що правонаступники ОСОБА_3 не позбавлені права в судовому порядку вимагати визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування після ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково, а вимоги за зустрічним позовом підлягають повному задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ємця Артема Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 06 липня 2023 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков