Справа № 288/1157/23
Провадження № 2/288/254/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

з участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квітневої сільської ради Житомирського району, Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Квітневої сільської ради Житомирського району, Житомирської області (далі відповідач) про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_3 .

Після смерті сестри позивач прийняла спадщину як спадкоємець за законом, і є єдиною спадкоємицею, що прийняла спадщину.

Сестра позивача ОСОБА_3 перебувала у шлюбі із ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_4 сестра позивача прийняла спадщину та на підставі її заяви було заведено спадкову справу.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 входять зокрема, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Прийнявши спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 , сестра позивача ОСОБА_3 , право власності на житловий будинок не оформила. За життя ОСОБА_4 також не оформив право власності на житловий будинок.

В зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності на спадковий житловий будинок, а також його державної реєстрації, приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок.

Належність житлового будинку ОСОБА_4 підтверджується Витягом з погосподарської книги № 1 за 2006-2010 роки, де головою домогосподарства записано ОСОБА_4 .

Земельна ділянка під будинком АДРЕСА_1 , площею 0,59 га, була передана у приватну власність ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Почуйківської сільської ради № 44 від 18.11.1993 року.

Будинок збудований 1921 року в сільській місцевості, що вказано у Витязі з погосподарської книги, а тому ведення його в експлуатацію не передбачалось, таким чином він не являється самочинно збудованим.

На житловий будинок виготовлено технічний паспорт.

Позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка успадкувала даний будинок після смерті чоловіка ОСОБА_4 , однак спадкових прав не оформила. Судові витрати покладає на себе.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні не підтримав позовні вимоги, оскільки при подані позову були з`ясовані певні обставини, а при витребуванні спадкової справи, було встановлено, що є інші спадкоємці, а тому позов заявлено до не належного відповідача Квітневої сільської ради. Рішення просить винести згідно закону.

Представник відповідача Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги підтримують.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, вислухавши позивача її представника, дослідивши матеріали справи, оглянувши Спадкову справу № 45/2019, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 11 березня 2022 року Попільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 102 /а.с. 5/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18 червня 1958 року Попільнянським районним бюро ЗАГС Житомирської області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , запис за № 109 /а.с. 6/.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 27 серпня 1988 року Почуйківським сільським бюро ЗАГС Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_3 27 серпня 1988 року уклала шлюб з ОСОБА_4 , після укладення шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_7 », запис за № 5 /а.с. 6/.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 13 квітня 1950 року Лозовицькою сільською радою Попільнянського району Житомирської області, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , запис за № 12 /а.с. 7/.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , виданого 03 червня 1978 року Миролюбівською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_9 03 червня 1978 року уклала шлюб з ОСОБА_10 , прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_11 », запис за № 20 /а.с. 8/.

Згідно Витягу з погосподарської книги № 1 на 2006-2010 роки, виданого Почуйківською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, особовий рахунок № НОМЕР_6 , адреса домогосподарства: АДРЕСА_1 , голова домогосподарства ОСОБА_4 , члени домогосподарства: ОСОБА_3 дружина, ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с. 9/.

Довідкою № Д-654/02-24 від 04 листопада 2010 року, виданої Виконавчим комітетом Почуйківської сільської ради, передбачено, що земельна ділянка, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , площею 0,59 га, була передана у приватну власність ОСОБА_4 (рішення виконкому № 44 від 18.11.1993 року) /а.с. 10/.

Як вбачається з Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 19.10.2016 року ФОП ОСОБА_12 , замовником технічної інвентаризації на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний ОСОБА_4 /а.с. 11-14/.

Відповідно до Технічних паспортів на будинок садибного типу та на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовлених 20 березня 2023 року ФОП ОСОБА_12 , замовником технічної інвентаризації на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (станом на 01.01.2021 року), АДРЕСА_1 , вказана ОСОБА_1 /а.с. 16, 17-21/.

Згідно рішення «Про перейменування вулиці Петровського» від 15 липня 2014 року, виданого Почуйківською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, Тридцять сьома сесія, VI скликання, вирішено перейменувати вулицю « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 » /а.с. 22/.

Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданої 09 березня 2023 року Попільнянською державною нотаріальною конторою, у Спадковому реєстрі знайдено інформацію щодо спадкової справи, інформація про спадкодавця: ОСОБА_3 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата заведення: 29.04.2022 року /а.с. 23/.

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 березня 2023 року, виданої Попільнянською державною нотаріальною конторою в Житомирській області за № 65/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 сестри заявниці - ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації на заявлене майно /а.с. 24/.

В порядку розгляду вказаної справи, приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області було надано копію Спадкової справи № 45/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та вказана спадкова справа містить: - Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), заяву ОСОБА_15 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , довідку Квітневої сільської ради № Р-745/02-39-П від 04.12.2019 року про те, що на момент смерті ОСОБА_4 зареєстрована та проживала з ним його дружина ОСОБА_3 , заповіт ОСОБА_4 про те, що він заповів земельну ділянку площею 8,2603 га та все інше майно в рівних частках своїм дітям ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори від 09.12.2019 року про заповіт ОСОБА_4 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_17 , Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі де спадкодавцем вказаний ОСОБА_4 , заяву ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 , копію свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , заяву ОСОБА_16 про відмову у прийнятті спадщини після смерті батька на користь його дочки ОСОБА_15 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_17 /а.с. 40-59/.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Оскільки на нерухоме майно, не було оформлено право власності, тому згідно листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку.

Відповідно до пункту 4.15. частини 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Статтею 1216 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 Цивільного Кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, відповідно до статті 1218 Цивільного Кодексу України.

Частиною першою статті 182 Цивільного Кодексу України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно зі статті 334 того ж Кодексу, право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації.

У відповідності із статею 328 Цивільного Кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 Цивільного Кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття.

Згідно приписів частини першої статті 1297 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до статті 316 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 392 ЦК України вказує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач звернулась до суду з позовом у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті сестри, яка успадкувала даний будинок після смерті свого чоловіка, однак спадкових прав не оформила.

Проте, як вбачається з Спадкової справи № 45/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 до приватного нотаріуса звернулась із заявою дочка померлого ОСОБА_15 , в якій вказує, що спадщину після смерті батька приймає в цілому, спадкоємців крім неї не має /а.с. 42/. Також в даній Спадковій справі міститься заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 22.08.2017 року, яким він заповів земельну ділянку та все те, що ще буде належати йому у рівних частках своїм дітям ОСОБА_16 та ОСОБА_15 /а.с. 45/. Заявою від 14 січня 2020 року, посвідченою нотаріусом Шуйського нотаріального округу Іванівської області РФ, Вахромєєва О.В. відмовилась від належної їй частки спадщини після смерті батька ОСОБА_4 на користь його дочки ОСОБА_15 /а.с. 56/.

Отже, як вбачається з вищевказаного, спадкоємцями померлого ОСОБА_4 , є його дочка ОСОБА_15 , яка вступила у спадщину подавши 09.12.2019 року заяву до нотаріуса та його дружина ОСОБА_3 , яка також своєю заявою від 19.12.2019 року вступила у спадщину.

Таким чином спадкоємцем майна за заповітом ОСОБА_4 є його дочка ОСОБА_15 та спадкоємцем за законом його дружина ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності відомостей про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Предметом спору в даній справі є визнання права власності на спадкове майно житловий будинок, а тому відповідачами у справі мають бути інші спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, рішення у справі прямо впливає на права та законні інтереси спадкоємця за заповітом - ОСОБА_15 , стосовно спірного майна, проте не вирішено питання про залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача.

У відповідності до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з частини першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин позов ОСОБА_1 до Квітневої сільської ради Житомирського району, Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом не підлягає задоволенню.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (пункт 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України).

Під час розгляду справи представник відповідача підтримав позов.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні».

Таким чином, визнання позову представником відповідача, не є підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до вимог частини четвертої статті 206 ЦПК України, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд, а в даному випадку визнання представником відповідача позову, суперечить викладеним у рішенні суду обставинам з наведених вище підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач в позовній заяві просить залишити судові витрати за нею, а тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»; Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; статтями 182, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1258, 1268-1270, 1297 ЦК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 175, 206, 211, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Квітневої сільської ради Житомирського району, Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник