Справа № 185/2591/23
Провадження № 2/185/1505/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 червня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Прелбраженської К.О., представника позивача адвоката Соколова В.І, розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в м.Павлограді, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 визнання батьківства

В С Т А Н О В И В

Позивач 20.02.2023 року звернулася до суду з позовом до Павлоградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та ОСОБА_2 ,Третя особа: ОСОБА_3 про визнання батьківства.

Позивач просить суд Визнати, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Придністровської Молдавської Республіки, є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась у місті Тирасполь, Придністровської Молдавської Республіки.

Зобов`язати Павлоградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) внести відомості, зазначивши, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Придністровської Молдавської Республіки, є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи позов посилається на те, щоне перебуваючи у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 рокународила доньку ОСОБА_3 в м.Тирасполь, Придністровської Молдавської Республіки, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Тираспольським відділом запису актів громадського стану від 12 листопада 2008 року, дематір`ю дитини записана - ОСОБА_1 , громадянка України.

22 жовтня 2004 року, Слободзейським районним відділом РАГС Придністровської Молдавської Республіки, було надано свідоцтво про встановлення батьківства за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином Придністровської Молдавської Республіки.

В січні 2021 року,позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг Павлоградської міської ради для отримання паспорту громадянина України, донькою, ОСОБА_3 .

Але отримали усну відмову, що свідоцтво про народження доньки, ОСОБА_3 , було видане Тираспольським відділом запису актів громадського стану Придністровської Молдавської Республіки. Так, у 1991 році на території Молдови проголосила незалежність так звана Придністровська Молдавська Республіка,Україна не визнає правосуб`єктності самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки та органів влади регіону, і загальнообов`язковим суб`єктом міжнародного права є Республіка Молдова, складовою частиною якої є Придністровський регіон та м.Тирасполь. Отже, документи, видані на території самопроголошеної Придністровської Молдавської Республіки, не можуть бути підставою для здійснення державної реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Відповідно до вищезазначеного рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту народження на підставі рішення суду.

29 березня 2021 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду (справа № 185/1457/21, суддя Юдіна С.Г.) встановлений факт народження ОСОБА_3 , дитини жіночої статі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Тирасполь, Республіка Молдова, матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянка України.

19 травня 2021 року позивач звернулася до відділу державної реєстрації актівцивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), щодо виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду 29 березня 2021 року.

24 травня 2021 року за № 1644-20.10-23 позивач отримала листа, щодо повернення рішення суду без виконання так, як воно містить суперечливі та не повні данні відносно батьків дитини, факт народження якої встановлено.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити.

Представник Павлоградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання нз`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, поклався на рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

При оцінці свідоцтва про встановлення батьківства, ОСОБА_3 , яке було видане Слободзейським районним відділом РАГСПридністровської Молдавської Республіки, як доказу в даній справі, треба враховувати вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу.

Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 30, 76-89, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до Павлоградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та ОСОБА_2 ,Третя особа: ОСОБА_3 визнання батьківства- задовольнити.

Павлоградському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) внести відомості, зазначивши, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Придністровської Молдавської Республіки, є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 гривень залишити за Позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В. О. Головін