Номер провадження: 22-ц/813/966/23
Справа № 520/5968/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Водолій» у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Водолій», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа на боці Товариства з обмеженою відповідальністю «Водолій» - ОСОБА_7 про визнання припиненим права власності у зв`язку із знищенням нерухомого майна, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Луняченко В.О. 25 травня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ТОВ «Водолій» про визнання припиненим права власності у зв`язку із знищенням нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що згідно державного акту на право власності на землю від 08 липня 2002 року, серії Р1, № 454196, виданого Одеською міською радою на підставі рішення від 28 грудня 2001 року № 3052-ХХІІІ серії 003905, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 0,0820 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно свідоцтва про право власності від 25 вересня 2006 року, виданого на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 04 вересня 2006 року № 1069, позивач є власником домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Однак, за цією ж адресою існує зареєстроване право власності ТОВ «Водолій» на 26/100 частин домоволодіння, яке належить ТОВ «Водолій» на підставі договору купівлі-продажу від 03 квітня 2001 року.

ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Одеської міської ради від 17 квітня 2001 року № 2405-ХХІІІ, серії 002770, ТОВ «Водолій» було надано у постійне користування земельну ділянку по АДРЕСА_2 , загальною площею 1,0434 га, для експлуатації та обслуговування домоволодіння.

В подальшому, рішенням Одеської міської ради від 28 грудня 2001 року № 3052-ХХІІІ, серії 003905, було вилучено з користування ТОВ «Водолій» (за його згодою) земельну ділянку загальною площею 0,7820 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 , та надано безкоштовно у приватну власність громадянам України, у тому числі і йому (пункт 3.3. рішення), земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель за рахунок земель, вилучених з користування ТОВ «Водолій».

Позивач посилався на те, що на час передачі земельної ділянки у його приватну власність, 26/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , яке належало ТОВ «Водолій», не існувало.

Наявність зареєстрованого права власності за ТОВ «Водолій» на зазначене нерухоме майно порушує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, приводить до обмеження у вільному володінні власністю, а також породжує різні спори з боку відповідача, який періодично звертається до різних установ для захисту ним прав щодо своєї неіснуючої власності.

Враховуючи викладене, уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд визнати припиненим право власності ТОВ «Водолій» на 26/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , що належать останньому на підставі договору купівлі-продажу від 03 квітня 2001 року, серії АВР, № 782773, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2878, та зареєстрованого 04 квітня 2001 року КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» за № 676, стр. 179 кн. 11 неж., у зв`язку із знищенням. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати у справі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано припиненим право власності ТОВ «Водолій» на 26/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить йому згідно договору купівлі-продажу від 03 квітня 2001 року, серії АВР, № 782773, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О., зареєстроване в реєстрі за № 2878, зареєстроване 04 квітня 2001 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» за № 676, стр. 179 кн. 11 неж., - у зв`язку із знищенням.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Водолій» просило рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи рішення про повне припинення права власності апелянта на 26/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 у зв`язку із його знищенням, судом не було з`ясовано, чи існують фактично інші об`єкти нерухомого майна, належні ТОВ «Водолій» на підставі договору купівлі-продажу від 03 квітня 2001 року, та чи завдається будь-яка шкода іншим землевласникам, на земельних ділянках яких знаходяться ці об`єкти нерухомості.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Водолій» було залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 березня 2021 року постанову Одеського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходив з того, що апеляційним судом не надано належної оцінки доводам відповідача про те, що на території земельної ділянки АДРЕСА_4 , яка була передана позивачу, знаходилась (згідно переліку забудов, вказаних у технічному паспорті від 12 березня 1999 року) лише частина об`єктів, які увійшли до складу 26/10 частин домоволодіння АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , а саме: вбиральня літ. «Х», душова літ. «Ц», частина складу літ. «Э» та спального корпусу літ. «Ф», та не з`ясовано, чи існують фактично інші об`єкти нерухомого майна, які є складовою частиною вказаного домоволодіння, та чи порушуються права інших землевласників, на земельних ділянках яких знаходяться ці об`єкти нерухомості.

Крім того, судом апеляційної інстанції не враховано, що: згідно висновку № 564 судової земельно-технічної експертизи від 11 грудня 2017 року, на який суди посилалися як на підставу для задоволення позову, загальна площа земельної ділянки, відображеної на схематичному плані від 12 березня 1999 року, складає 1,0434 га, тоді як загальна площа земельних ділянок, відведених громадянам згідно технічної документації 2002 року, складає 0,7820 га; вказаний експертний висновок не містить відомостей про відсутність або наявність вбиральні «У» та огорожі 7 і 8, які також увійшли до складу 26/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 серпня 2022 року залучено до участі у даній справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 жовтня 2022 року залучено до участі у справі ОСОБА_7 в якості третьої особи на боці Товариства з обмеженою відповідальністю «Водолій».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Водолій» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Такий перелік не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої статті 16 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у цій справі прагне захистити порушене, на його думку, право, шляхом визнання припиненим права власності відповідача ТОВ «Водолій» на об`єкт нерухомого майна внаслідок його знищення.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Підстави припинення права власності визначені у статті 346 ЦК України, відповідно до пункту 4 частини першої якої право власності припиняється у разі знищення майна.

Згідно зі статтею 349 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Тлумачення змісту статті 349 ЦК України свідчить, що умовою припинення права власності згідно з цією статтею, є наявність встановленого факту знищення майна під яким слід розуміти такий вплив на нього, в результаті якого об`єкт права власності припиняє своє існування.

Положення статті 349 ЦК України щодо умов припинення права власності на знищене нерухоме майно є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування (висновки щодо тлумачення змісту статті 349 ЦК України, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №04/5026/803/2012).

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Перелік документів, на підставі яких можна встановити факт знищення майна, не є вичерпним (подібні висновки щодо переліку доказів, які можуть підтверджувати знищення майна, викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі №708/254/18, від 26 червня 2019 року у справі №334/16303/15-ц, від 25 вересня 2019 року у справі №272/62/15-ц, від 25 березня 2021 року у справі №588/249/20, від 01 серпня 2019 року у справі №915/406/18, від 18 листопада 2020 року у справі №04/5026/803/2012 та інших).

ОСОБА_1 на підтвердження заявлених вимог посилається на обставини порушення його права як власника нерухомого майна на користування земельною ділянкою, з огляду на наявність зареєстрованого на зазначеній ділянці нерухомого майна відповідача ТОВ «Водолій», яке, як стверджує позивач, є знищеним.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2001 року між ТОВ «Обрій» та ТОВ «Водолій» укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О., зареєстрований в реєстрі за № 2878, згідно якого ТОВ «Обрій» продало, а ТОВ «Водолій» купило 26/100 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_5 , та складається із зазначених в схематичному плані літерами Ф кам`яний спальний корпус, площею 418,4 кв. м; Э кам`яний склад, площею 240,7 кв. м; Х, У вбиральні; Ц душова; Ч, Ш сараї; Щ ТП; Ю, Ъ, Я веранди; № № 7-10 огородження; ІV мостіння. Загальна площа відчужуваного об`єкту складає 659,1 кв. м, розташованих на території 10434 кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_2 (а. с. 11, т.1).

На підставі вказаного договору ТОВ «Водолій» 04 квітня 2001 року зареєструвало право власності на нерухоме майно 26/100 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_5 , у КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» за № 676, стр. 179 кн. 11 неж.

Рішенням Одеської міської ради від 17 квітня 2001 року № 2405-ХХІІІ, серія 002770, ТОВ «Водолій» надано у постійне користування земельну ділянку по АДРЕСА_2 , загальною площею 1,0434 га, для експлуатації та обслуговування домоволодіння (а. с. 14, т. 1).

У подальшому, рішенням Одеської міської ради від 28 грудня 2001 року № 3052-ХХІІ було вилучено з користування ТОВ «Водолій» (за його згодою) земельну ділянку загальною площею 0,7820 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 (пункт 1); затверджено проекти відведення земельних ділянок (пункт 2); змінено цільове призначення та надано безкоштовно у приватну власність громадянам України земельні ділянки, за рахунок земель вилучених згідно пункту 1 цього рішення, за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель, у тому числі ОСОБА_1 , земельну ділянку № 3 за проектом, площею 0,0820 га (пункт 3.3.) (а. с. 15, т. 1).

На підставі вказаного рішення, 08 липня 2002 року Одеською міською радою було видано ОСОБА_1 державний акт серії Р1 № 454196 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0820 га, за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1701/7065 (а. с. 16, т. 1).

З експлікації земельної ділянки, відображеної у технічному паспорті від 09 лютого 2006 року, виданому КП «Одеське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» вбачається, що на земельній ділянці, належній ОСОБА_1 , відсутні інші будови (а. с. 19-22, т. 1).

Висновком № 564 судової земельно-технічної експертизи від 11 грудня 2017 року було встановлено, що земельна ділянка, яка була передана у власність фізичним особам на підставі рішення Одеської міської ради від 28 грудня 2001 року № 3052-ХХІІІ, частково співпадає із земельною ділянкою, яка була передана у користування ТОВ «Водолій» на підставі рішення Одеської міської ради від 17 квітня 2001 року № 2405-ХХІІІ, на якій були розташовані об`єкти нерухомого майна, зазначені у договорі купівлі-продажу від 03 квітня 2001 року.

Так, на території земельної ділянки АДРЕСА_4 , яка була передана позивачу, знаходились (згідно переліку забудов, вказаних у технічному паспорті від 12 березня 1999 року): вбиральня літ. «Х», душова літ. «Ц», частина складу літ. «Э» та спального корпусу літ. «Ф». Однак, згідно висновку експерта, зазначені будівлі та споруди на момент проведення судової експертизи в натурі були відсутні, а територія забудована малоетажними будинками та прибудовами (а. с. 138-157, т.2).

Крім того, при розгляді справи Одеським апеляційним судом було зроблено запит в КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради щодо надання копії інвентаризаційної справи на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 (т. 3 а. с. 96-97), та з отриманої відповіді №4382-06/162 від 08 липня 2019 року вбачається, що інвентаризаційна справа на нерухоме майно за вказаною адресою не зареєстрована в архіві підприємства (т. 3 а. с. 103).

Аналізуючи вказаний висновок № 564 судової земельно-технічної експертизи від 11 грудня 2017 року, колегія суддів приймає до уваги рецензію, надану Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 12 лютого 2018 року на висновок експерта, з якої вбачається, що при проведенні судової земельно-технічної експертизи від 11 грудня 2017 року були допущені недоліки (а.с. 198-202, т. 2). Однак, у вказаній рецензії відсутні однозначні висновки про спростування даних судової земельно-технічної експертизи від 11 грудня 2017 року, а зазначено лише, що встановити обґрунтованість проведених досліджень та наданих висновків можливо лише шляхом проведення повторного дослідження об`єкту та матеріалів справи.

При цьому сторони у справі, у тому числі і відповідач ТОВ «Водолій», із заявами про призначення у справі повторної судової земельно-технічної експертизи до судів першої та апеляційної інстанцій не звертались.

Таким чином, Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз у рецензії не спростований встановлений Висновком судової експертизи факт відсутності об`єктів нерухомого майна, що входили у 26/100 домоволодінні АДРЕСА_2 .

Крім того, судом першої інстанції було опитано у судовому засіданні експерта з приводу питань, зазначених у рецензії (а.с. 218 т.2).

З наявного у матеріалах справи листа Міністерства юстиції України вбачається, що у зв`язку із скаргою ТОВ «Водолій» було запропоновано судовому експерту ТОВ ОФ «ІНЮГ-Експертиза» Голеву О.А. надати повні та обгрунтовані пояснення щодо фактів, викладених у зверненні відповідача, та зауважень, висловлених рецензентом (а.с. 225 т.2).

З отриманих пояснень судового експерта ТОВ ОФ «ІНЮГ-Експертиза» Голева О.А., наданих директору Департаменту з питань судової роботи та банкрутства ОСОБА_8 , не вбачалось підстав для направлення Подання щодо порушення дисциплінарного провадження з приводу складання судовим експертом Голевим О.А. Висновку судової експертизи по справі № 520/5968/17. Таким чином, було встановлено, що при складанні Висновку судової експертизи, судовий експерт Голев О.А. не порушив вимоги нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності, за які можливо було притягнути до дисціплінарної відповідальності останнього, а висновки судової експертизи - поставити під сумнів (а.с. 224 т.2).

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рецензія Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12 лютого 2018 року не є належними доказом, на підставі якого міг бути спростований Висновок судової експертизи по справі № 520/5968/17.

З «Технічної документації по перенесенню проекту відведення земельних ділянок в натурі та складанню державних актів на право приватної власності на землю, наданої ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_2 - 2002 року» (а.с. 4-116 т.2) вбачається, що земельна ділянка площею 0,7820 га на підставі рішення Одеської міської ради від 28 грудня 2001 року № 3052-ХХІІІ була розподілена між вказаними фізичними особами наступним чином:

- ОСОБА_7 - 0,0820 га ( АДРЕСА_6 );

- ОСОБА_2 - 0,0820 га ( АДРЕСА_5 );

- ОСОБА_1 - 0,0820 га ( АДРЕСА_1 );

- ОСОБА_6 - 0,0820 га ( АДРЕСА_7 );

- ОСОБА_10 - 0,0820 га ( АДРЕСА_8 );

- ОСОБА_5 - 0,0820 га ( АДРЕСА_9 );

- ОСОБА_11 - 0,0720 га ( АДРЕСА_10 );

- ОСОБА_12 - 0,0720 га ( АДРЕСА_11 );

- ОСОБА_9 - 0,0730 га ( АДРЕСА_12 );

- ОСОБА_10 - 0,0730 га ( АДРЕСА_13 ).

З відповіді на друге питання висновку № 564 судової земельно-технічної експертизи від 11 грудня 2017 року вбачається, що будівлі, які входили до складу 26/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 та належали ТОВ «Водолій», були розташовані на земельних ділянках, що належать/належали наступним особам:

- ОСОБА_7 (уч. №1) - веранда літ. «Я», частина веранди літ. «Ю», частина веранди літ. «Ь», частина огорожі;

- ОСОБА_2 (уч. №2) - частина веранди літ. «Ю», частина веранди літ. «Ь», частина огорожі;

- ОСОБА_1 (уч. №3) - вбиральня літ. «X», душова літ. «Ц», частина складу літ. «З», частина спального корпусу літ. «Ф»;

- ОСОБА_6 (уч. №4) - частина спального корпусу літ. «Ф»;

- ОСОБА_10 (уч. №5) - частина спального корпусу літ. «Ф», сарай літ. «Ч», сарай літ. «Ш», частина огорожі;

- ОСОБА_5 (уч. №6) ТП літ. «Щ».

На інших ділянках будівлі були відсутні (а.с. 151-152 т.2).

У відповіді на третє питання Висновку судової експертизи зазначено, що будівлі та споруди, які знаходилися на ділянках вищевказаних фізичних осіб, на дату проведення судової експертизи, в натурі не існують (а.с. 152 т.2).

Крім того, доводи ТОВ «Водолій» щодо фактичного існування частини інших об`єктів нерухомого майна, які увійшли до складу спірного домоволодіння, спростовуються наступним.

Так, 13 травня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Одеського апеляційного суду із заявою, в якій зазначала, що вона володіє на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,0820 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Вказана земельна ділянка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 08 липня 2002 року, Серія Р1 №454195. Також на земельній ділянці знаходиться домоволодіння, що в цілому складається з одного жилого будинку літ. «А» загальною площею 342,4 кв.м., жилою площею 152,9 кв.м., бані літ «Б», відображених у технічному паспорті від 26 січня 2006 року. Право власності підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №14426957 від 03 травня 2007 року. Інших будівель на вищезазначеній земельній ділянці не існує, а саме - не існує частини веранди літ. «Ю», частини веранди літ. «Ъ», частини огорожі, площею забудови 180 кв.м., які належать ТОВ «Водолій».

Наявність права власності ТОВ «Водолій» на неіснуюче нерухоме майно порушує її права, як землекористувача.

14 травня 2021 року до Одеського апеляційного суду звернувся ОСОБА_3 із заявою, в якій зазначав, що він володіє на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,0820 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 . Вказана земельна ділянка належить йому на підставі договору купівлі-продажу. На земельній ділянці знаходиться житловий будинок. Інших будівель на вищезазначеній земельній ділянці не існує, а саме - не існує частини спального корпусу літ. «Ф», сараю літ. «Ч», сараю літ. «Ш», частини огорожі, площею забудови 40 кв.м., які належить ТОВ «Водолій».

Наявність права власності ТОВ «Водолій» на неіснуюче нерухоме майно порушує його права, як землекористувача.

14 травня 2021 року до Одеського апеляційного суду звернулася ОСОБА_4 із заявою, в якій посилалась на те, що віна володіє на праві приватної власності земельними ділянками площею 0,091 га, кадастровий номер: :38:002:0107, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_14 , та площею 0,0639 га, кадастровий номер: :38:002:0108, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_15 . Вказані земельні ділянки належать їй на підставі договору купівлі-продажу. На земельній ділянці знаходяться житлові будинки. Інших будівель на вищезазначеній земельній ділянці не існує, а саме - не існує частини спального корпусу літ. «Ф», туалету літ. «У», частини огорожі № 7, 8, які належить ТОВ «Водолій».

Наявність права власності ТОВ «Водолій» на неіснуюче нерухоме майно порушує його права, як землекористувача.

Також до суду апеляційної інстанції звернувся ОСОБА_6 , який зазначив, що він володіє на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,0820 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 . Вказана земельна ділянка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності. На земельній ділянці знаходиться житловий будинок. Інших будівель на вищезазначеній земельній ділянці не існує, а саме - не існує частини спального корпусу літ. «Ф», площею забудови 290 кв.м., яка належить ТОВ «Водолій».

Наявність права власності ТОВ «Водолій» на неіснуюче нерухоме майно порушує його права, як землекористувача.

ОСОБА_5 посилався у поданій до Одеського апеляційного суду заяві на те, що він володіє на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,0820 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 . Вказана земельна ділянка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності. На земельній ділянці знаходиться житловий будинок. Інших будівель на вищезазначеній земельній ділянці не існує, а саме не існує ТП літ. «Щ», площею забудови 36 кв.м., яка належить ТОВ «Водолій».

Наявність права власності ТОВ «Водолій» на неіснуюче нерухоме майно порушує його права, як землекористувача.

20 липня 2022 року до Одеського апеляційного суду звернулася ОСОБА_7 із заявою про залучення її у якості третьої особи на боці ТОВ «Водолій», в якій остання зазначала, що вона володіє на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,0820 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Вказана земельна ділянка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 08 липня 2002 року, Серія Р1 №454194. У своїй заяві ОСОБА_7 посилалась на те, що починаючи з 2003 року, кожний землекористувач, отримавши акт на земельну ділянку, сам знищив будівлі ТОВ «Водолій» на своїй земельній ділянці.

Вказані доводи заяви ОСОБА_7 підтверджують той факт, що відповідачу відомо про факти знищення майна. Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 є дружиною директора ТОВ «Водолій» і, як вказувалось вище, остання є власником земельної ділянки №1, яка також була отримана шляхом виконання рішення Одеської міської ради №3052- ХХІІІ від 28 грудня 2001 року, та на якої, відповідно до висновку експерта знаходилась (згідно переліку забудови у технічному паспорті від 12 березня 1999 року) веранда літ. «Я»; частина веранди літ. «Ю»; частина веранди літ «Ъ»; та частина огородження, які належать ТОВ «Водолій» відповідно до договору купівлі-продажу від 03 квітня 2001 року, та які, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_13 , внаслідок дії природних явищ (дощ, сніг, вітер і т.п.), були частково зруйновані (а.с237 т.2).

Посилання ТОВ «Водолій», у якості доказу у справі, на копії фотозйомки Google E із зображенням, на думку апелянта, вбиральні літ. «У» по АДРЕСА_2 , колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки із вищевказаних фотознімків неможливо встановити, що на них зображена саме вбиральня літ. «У», а не інша будівля, і що вказаний об`єкт належить саме ТОВ «Водолій» (а.с.1-8 т.5).

Відсутність літ. «У» та огорожі 7, 8 на земельній ділянки, належної ОСОБА_4 підтверджується технічним паспортом від 09 березня 2021 року, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Таким чином, вказаними доказами підтверджується факт відсутності будівель та споруд, які входили до 26/100 домоволодіння АДРЕСА_2 , а також підтверджується факт порушення прав інших землевласників, на земельних ділянках яких знаходилися ці об`єкти нерухомості.

Крім того, колегія суддів зазначає, що одним із доказів, які підтверджують факти знищення або не знищення майна, є матеріали технічної інвентаризації. Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року N 127 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), замовником технічної інвентаризації може бути власник об`єкта нерухомого майна (у тому числі земельної ділянки), об`єкта незавершеного будівництва; замовник будівництва; особа, яка має право на спадщину (за запитом нотаріуса); особа, яка має інші речові права на об`єкт нерухомого майна, у тому числі на земельну ділянку, на якій розташовано такий об`єкт; орган, уповноважений управляти майном (у тому числі житлово-будівельні, дачні та гаражні кооперативи, садові товариства)

Однак ТОВ «Водолій», як власник спірних будівель та споруд, який заперечує їх знищення, не надав доказів проведення технічної інвентаризації будівель та споруд, які входили до 26/100 домоволодіння АДРЕСА_2 , з метою встановлення їх наявності.

У справі, що переглядається, за результатом розгляду заявлених вимог ОСОБА_1 колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на доведення позивачем:

1)факту повного знищення спірного об`єкта нерухомості;

2) порушення його прав, а також прав інших землевласників, як землекористувачів, на земельних ділянках яких знаходились об`єкти нерухомості, належні ТОВ «Водолій.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Водолій» щодо відсутності підстав для задоволення позову є безпідставними, необґрунтованими та зробленими з неправильним застосуванням норм права, що регулюють спірні правовідносини.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Водолій» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 19 травня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе