ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/736/23Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач ОСББ «Руставі 15»;

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСББ «Руставі 15» - адвокат Харченко О.М.

розглянувши в м. Черкаси у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Руставі 15» - адвоката Харченко Олега Миколайовича на заочне рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2023 року, постановлене під головуванням судді Пироженка С.А., 30.03.2023 року, у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Руставі 15» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

01.12.2022 року ОСББ «Руставі 15» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаюється на те, що згідно відомостей департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 зареєстровані та є квартиронаймачами квартири АДРЕСА_1 .

Вказана квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, комплексне утримання та експлуатацію якого здійснює ОСББ «Руставі 15».

Відповідачі отримують та споживають житлово - комунальні послуги, що включають утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, послуги прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем, купівлю електричної енергії тощо. Поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку (ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За таких обставин між ОСББ «Руставі 15» та відповідачами утворились договірні правовідносини, які породжують цивільні права і обов?язки у сфері житлово-комунальних послуг у порядку ст. 11 ЦК України.

У позові вказується позивачем, що протоколом зборів ОСББ «Руставі 15» № 2 від 25 листопада 2019 року було прийнято рішення про затвердження розмірів внесків і платежів для співвласників: внеску на фонд капітального ремонту будинку у розмірі - 2 грн. 71 коп. з м2 загальної площі квартири чи приміщення, на місяць; внеску на управління будинком у розмірі - 5 грн. з м2 загальної площі квартири чи приміщення на місяць.

Прийняте загальними зборами рішення, розміри внесків та дольової участі є діючими, правомірними, ніким неоспореними і доказів про його скасування немає.

Відповідачами претензій щодо якості та кількості наданих послуг по обслуговуванню будинку та прибудинкової території у передбаченому законом порядку не оформлено.

За період з листопада 2019 року по серпень 2022 року відповідачі плату за житлово-комунальні послуги не здійснюють, чим спричиняють майнову шкоду позивачу та перешкоджають належному виконанню позивачем передбачених зобов?язань по забезпеченню збереження житлового фонду, утриманню будинку та прибудинкової території.

Згідно нарахувань бухгалтерії ОСББ «Руставі 15» станом на 30.11.2022 року заборгованість відповідачів за утримання будинку та прибудинкової території становить 13 979,93 грн.

За час затримки розрахунку, вважає позивач, відповідачі повинні також сплатити інфляційні збитки та 3% річних.

Відповідно до розрахунків 3% річних становить 309,45 грн., інфляційні становлять 1018,25 грн.

У зв?язку з вище викладеним позивач просить суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 на користь Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Руставі 15» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 13 979,93 грн., інфляційні втрати 1 018,25 грн., 3 % річних 309,45 грн.; стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь ОСББ «Руставі 15» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 481 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5 200 грн.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.03.2023 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Руставі 15» (, м. Черкаси, вул. Руставі, 15) заборгованість за надані житлово-комунальні послуги станом на 30.11.2022 року в розмірі 13 979 грн. 93 коп., 3% річних в сумі 309 грн. 45 коп., інфляційні в сумі 1 018 грн. 25 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в сумі 2 500 грн., а всього 20 288 грн. 63 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСББ «Руставі 15» через свого представника - адвоката Харченка О.М. оскаржує рішення суду першої інстанції в частині витрат на правову допомогу.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу не відповідає вимогам закону, оскільки не ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності та не враховано судом першої інстанції висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Так, представник позивача - адвокат Харченко О.М. посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, в якій зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства.

Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає розподілу, за клопотанням іншої сторони.

Отже, в апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на практику ВС, вказує, що саме інша сторона зобов`язання довести не співмірність заявлених витрат.

Також, представником ОСББ «Руставі 15» адвокатом Харченком О.М. до апеляційної скарги додано (орієнтовний розрахунок) суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ОСББ «Руставі 15» - адвокат Харченко О.М. просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2023 року, у справі № 712/10317/22 в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути на користь ОСББ «Руставі 15» понесені позивачем судові витрати в судах першої та апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розподілу витрат на правову допомогу, а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині щодо задоволення позовних вимог ОСББ «Руставі 15» про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги станом на 30.11.2022 року, судом апеляційної інстанції не перевіряється та не переглядається відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вищевказаним вимогам закону.

Стягуючи солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 2500 грн., суд першої інстанції виходив з того, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, часом витраченим адвокатом на складання позову та поданням його до суду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про достатність визначити розмір витрат на правничу допомогу в сумі 2 500 грн., яка підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині щодо відшкодування витрат на правову допомогу саме в солідарному порядку, оскільки висновки суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат в солідарному порядку не відповідають вимогам закону, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 2500 грн. в солідарному порядку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції права та інтереси позивача ОСББ «Руставі 15» в суді першої інстанції представляв адвокат Харченко О.М., що підтверджується договором № 15 про надання професійної правової (правничої) допомоги, актом наданих послуг, ордером на участь у справі .

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об?єднання) зобов?язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов?язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов?язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником ОСББ «Руставі 15» - адвокатом Харченком О.М. надано: - договір про надання правової (правничої) допомоги № 15 від 02.08.2022 року; акт наданих послуг від 24 листопада 2022 року на суму 5200 грн.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію ордера серія СА № 1042299 від 02.08.2022 року (а. с. 9-13).

Згідно практики Європейського суду з прав людини про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Надаючи оцінку доказам у справі, суд апеляційної інстанції враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 904/4507/18, де вказано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VІ).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VІ врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно - виборним з?їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

ВП ВС вказує, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов?язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55).

Водночас, відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини».

Заявник в обґрунтування даних витрат та витраченого часу, пов`язаного із розглядом даної справи, зазначає: консультація та роз`яснення з правових питань 800 грн. (1 год), підготовка та складання позовної заяви на суму 2000 грн. (2 год. 30 хв.) та узгодження з клієнтом тексту та складання позовної заяви на суму 2400 грн. (3 год.) (а. с.10).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що стягнення суми коштів у заявленому представником скаржника розмірі за надану правничу допомогу, є надміру завищеною та необґрунтованою, враховуючи складність справи, час затрачений на надання допомоги, підготовку процесуальних документів та участь в судових засіданнях.

Також колегія суддів апеляційного суду, вважає за важливе вказати, що одна із складових правової допомоги, яка зазначена у описі робіт, а саме: як вартості за узгодження з клієнтом тексту та складання позовної заяви, яка оцінюється адвокатом у розмірі 2400 грн., не може бути врахована апеляційним судом, оскільки колегія суддів приходить до висновку, що остання фактично дублює підготовку та складання позовної заяви на суму 2000 грн., тому не підлягає стягненню з відповідачів.

З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що в даному випадку, складання позовної заяви на суму 2000 грн. та узгодження її тексту з клієнтом та складання позовної заяви на суму 2400 грн. є тотожними видами надання правової допомоги та не можуть бути стягнуті двічі. Тому погоджується із розміром судових витрат, визначених судом першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, правомірно виходив з того, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що сама лише домовленість сторін договору про надання правової допомоги про розмір гонорару, не може безумовно свідчити про реальність та співмірність даних витрат зі складністю справи та витраченим часом.

Разом з тим, суд першої інстанції, стягуючи судові витрати з відповідачів в солідарному порядку, не врахував, що чинним цивільним процесуальним законодавством такий вид стягнення щодо витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу не передбачений.

Так, солідарне зобов?язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через "солідарну вимогу" та "солідарний обов?язок" відповідно ст. ст. 541-544 ЦК України.

Солідарне зобов?язання є різновидом цивільно-правових зобов?язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред?явити боржникові вимогу в повному обсязі, а у разі солідарного обов?язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов?язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарна відповідальність у зобов?язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов?язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

При цьому, як солідарне зобов?язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки судовим рішенням утверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.

Отже, слід дійти висновку, що районним судом у даній справі було помилково ототожнено інститут розподілу судових витрат (судового збору, витрат на професійну правничу допомогу), закріплених в ЦПК України, з солідарним обов?язком та відповідальністю, які є інститутами цивільного права і виникають лише у випадку передбаченому законом або договором згідно ст. 541 ЦК України.

Таким чином, якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, законом не передбачено.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що суд позбавлений можливості розподілити витрати на професійну правничу допомогу шляхом їх солідарного стягнення з відповідачів, у випадку задоволення позову про солідарне стягнення з них заборгованості. Натомість, суд здійснює такий розподіл відповідно до вимог Закону, зокрема, ст. ст. 137, 141 ЦПК України. Вказане не було враховано судом першої інстанції при вирішенні питання щодо здійснення розподілу судових витрат.

Враховуючи вищевикладені обставини та зазначені норми права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене із порушенням норм процесуального права в частині вирішення питання розподілу судових витрат, тому підлягає скасуванню в цій частині із ухваленням нового рішення про стягнення судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2481 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. у рівних частинах з кожного відповідача окремо.

Оскільки доводи апеляційної скарги представника ОСББ «Руставі 15» - адвоката Харченко О.М. не підлягають до задоволення судом апеляційної інстанції, то понесені скаржником витрати в суді апеляційної інстанції не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Руставі 15» - адвоката Харченко Олега Миколайовича задовольнити частково.

Заочне рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 30 березня 2023 року в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу скасувати та постановити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Руставі 15» (, м. Черкаси, вул. Руставі, 15) судовий збір у розмірі 2481 грн. по 827 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Руставі 15» (, м. Черкаси, вул. Руставі, 15) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. по 833 грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко