ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м.Суми

Справа №581/159/23

Номер провадження 22-ц/816/916/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 квітня 2023 року у складі судді Сізова Д.В., ухваленого в селищі Липова Долина Сумської області,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 16 липня 2010 року. При укладення договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 18 січня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 88 314 грн 79 коп., яка складається із: 72 242 грн 28 коп. - заборгованість за кредитом, 16 072 грн 51 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0 грн - заборгованість за комісією, 0 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 квітня 2023 відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підписана відповідачкою довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і є Тарифами по кредиту, умови кредитування погоджено в письмовому вигляді. Оскільки підписанням заяви з відповідачкою було погоджено розмір базової відсоткової ставки - 2,5% на місяць (30% річних), то, на думку позивача, позовні вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитом підлягали задоволенню.

Наголошує на тому, що розрахунок заборгованості відповідачкою не спростовано. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачкою не надано.

Вважає, що суд зобов`язаний був належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок.

На думку позивача, суд незаконно звільнив відповідачку від сплати процентів за користування кредитом.

Вважає, що судом не враховано правові висновки, висловлені в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 щодо представлення виписки по картковому рахунку, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту.

Місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо недоведеності заборгованості за тілом кредит, проігнорувавши розрахунок заборгованості та банківську виписку.

Від представника відповідачки - адвоката Воробцова Р.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду законним. Зазначає, що належних та допустимих доказів на підтвердження погодження з відповідачкою підвищених процентних ставок банком суду надано не було, розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки 2,5% на місяць погодженої сторонами за відповідний період позивачем не надано. Вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору, а тому підстави для стягнення заборгованості по простроченим процентам у заявлених позивачем розмірах та порядку нарахування відсутні. Крім того, зазначає, що шляхом погашення відсотків за рахунок тіла кредиту банк безпідставно збільшив тіло кредиту на загальну суму 12 288,13 грн, яку погашав за рахунок внесених відповідачем коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 липня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 16).

Крім того, 16 липня 2010 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до умов якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць - нараховується на залишок заборгованості, виходячи з 360 днів на рік; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 90 днів у сумі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій (а.с. 17).

Крім того, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідачку (а.с. 14), банківську виписку (а.с. 50-64).

З довідки банку вбачається, що ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 (дата відкриття - 23 липня 2010 року, термін дії - 03/14); НОМЕР_2 (дата відкриття - 02 жовтня 2013 року, термін дії - 07/17); НОМЕР_3 (дата відкриття - 25 травня 2017 року, термін дії - 05/21); НОМЕР_3 (дата відкриття - 22 липня 2017 року, термін дії - 05/21); НОМЕР_4 (дата відкриття - 11 січня 2020 року; термін дії - 09/23) (а.с. 15).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 18 січня 2023 року становить 88 314 грн 79 коп., яка складається із: 72 242 грн 28 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 16 072 грн 51 коп. - заборгованості за нарахованими відсотками (а.с. 4-13).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по процентам, яка є предметом позову, виникла під час дії підвищених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачкою погоджені не були, розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки 2,5% на місяць, погодженої сторонами, за відповідний період позивачем не надано, відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості по простроченим процентам у заявлених позивачем розмірах та порядку нарахування. Стосовно стягнення заборгованості за тілом кредиту суд вказав, що шляхом погашення відсотків за рахунок тіла кредиту банк безпідставно збільшив тіло кредиту на загальну суму 12 288,13 грн, яку погашав за рахунок внесених відповідачем коштів, у зв`язку з чим дійшов висновку, що наданий банком до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача є необґрунтованим, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаних відповідачкою, базова процентна ставка в місяць по даному типу карти на час укладення кредитного договору складала 2,5% на місяць.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалась банком, зокрема, у період з 23 липня 2010 року по 31 серпня 2014 року відповідачці нараховувались проценти у розмірі 30 % річних (2,5% на місяць). Починаючи з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,8% річних (2,9% на місяць), з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2015 року - 43,2% річних (3,6% на місяць), В подальшому процентна ставка також змінювалася та становила 3,4%, 3,5%, 3,6% на місяць. Крім того, у період з 01 липня 2019 року по 29 лютого 2020 року, окрім процентних ставок 3,6% та 3,5% на місяць, застосовувались також процентні ставки на прострочений кредит 86,4% (7,2% на місяць) та 84% (7% на місяць) річних відповідно (а.с. 4-13).

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з довідки про умови кредитування сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 30 % річних (2,5% на місяць). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 34,8%, 40,8 %, 42% 43,2% та застосування підвищених процентних ставок на прострочений кредит (84%, 86,4% річних) АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, банк надав суду розрахунок заборгованості, в якому розмір заборгованості по процентам за період з 01 квітня 2015 обрахований, виходячи з підвищених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачкою не були погоджені.

Розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки 2,5% на місяць, погодженої сторонами, позивачем, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість по процентам, яка є предметом позову, виникла під час дії підвищених процентних ставок.

Оскільки наданий банком розрахунок заборгованості по процентам не відповідає умовам укладеного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що банком не доведено належними доказами існування у відповідача заборгованості по процентам 16 072 грн 51 коп.

Стосовно вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту слід зазначити наступне.

Банк при зверненні до суду ставив питання про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 72 242,28 грн.

Судом першої інстанції було правильно встановлено обставину того, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банк погашав відсотки за рахунок тіла кредиту. Всього шляхом погашення відсотків за рахунок тіла кредиту банк безпідставно збільшив тіло кредиту на загальну суму 12 288,13 грн. Доказів погодження сторонами договору в письмовій формі такого порядку погашення відсотків позивачем не надано. Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами.

Проте, встановивши розмір погашених за рахунок тіла кредиту відсотків (12 288,13 грн), місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у стягненні з відповідачки на користь позивача всієї заявленої до стягнення суми заборгованості за тілом кредиту.

За встановлених обставин справи, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в сумі 59 954, 15 грн, яка становить собою різницю між заявленою до стягнення заборгованістю за тілом кредиту та розміром погашених за рахунок тіла відсотків (72 242,28 грн - 12 288,13 грн).

Отже рішення суду на підставі п. 3) ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту та слід стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 липня 2010 року в сумі 59 954,15 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та вимог апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви - 1822 грн 08 коп. та за подання апеляційної скарги - 2733 грн 17 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 квітня 2023 року скасувати в частині відмови у стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 липня 2010 року в сумі 59 954 гривні 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 1822 гривні 08 копійок судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2733 гривні 17 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов