Справа № 203/4071/22
Провадження № 2-о/0203/21/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді - Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сядро Г.Г.,

за участі:

представника заявника - Гергель К.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання та перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

24.10.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська через систему «Електронний суд» від представника заявника ОСОБА_2 (далі - заявник) - адвоката Гергель Катерини Олександрівни надійшла заява в порядку окремого провадження про встановлення факту постійного проживання та перебування на утриманні, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій заявник просить суд:

- встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, постійно проживала однією родиною разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України, за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходилась на його утриманні на момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 .

І. Стислий виклад позиції заявника та заінтересованих осіб.

В обґрунтування вимог заяви заявник зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік - ОСОБА_3 . Вона як дружина перебувала на його утриманні, оскільки його пенсія була значно більшою ніж її, тому вона для неї була постійним та основним джерелом для існування. Так, пенсія її померлого чоловіка складала близько 14000,00 грн на місяць, в той час, коли її пенсія складала 3500,00 грн на місяць. При цьому, як зазначила заявник, хоча вона і не була зареєстрована з чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично проживала разом з ним за вказаною адресою однією родиною. У зв`язку з тим, що чоловік тяжко хворів та потребував постійного догляду, вона не мала можливості полишити його та зареєструвати своє місце проживання.

За поясненнями заявника, встановлення факту перебування на утриманні та спільного проживання однією родиною разом із чоловіком на момент його смерті має для неї юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати право на отримання пенсії, у зв`язку із втратою годувальника.

З огляду на викладене вище, заявник звернулась до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту постійного проживання та перебування на утриманні.

У судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги заяви у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення заявника до суду повідомила суду таким чином, як про це зазначено вище. При цьому представник заявника у судовому засіданні уточнила, що періодом спільного постійного проживання заявника разом з покійним чоловіком, а також періодом перебування на його утриманні є період з 15.09.2021 року по 04.10.2022 року.

Заінтересована особа у встановлений строк не подала до суду письмових пояснень по суті вимог заяви.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 26.10.2022 року заяву ОСОБА_2 було залишено без руху та надано їй строк для усунення недоліків заяви.

31.10.2022 року представник заявника надала суду заяву про усунення недоліків заяви та заяву про продовження строку на усунення недоліків заяви.

Ухвалою суду від 01.11.2022 року було задоволено заяву представника заявника та продовжено строк для усунення недоліків заяви.

16.11.2022 року представник заявника усунула недоліки заяви у повному обсязі та належним чином.

Ухвалою суду від 21.11.2022 року було відкрито провадження в цивільній справі у порядку окремого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 06.02.2023 року, з`явилась представник заявника.

Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяви чи клопотань щодо участі у судовому засіданні до суду не надсилав.

Суд, заслухавши думку представника заявника, на підставі положень ст. ст. 128, 223, 293, 294 ЦПК України продовжив судове засідання за відсутності представника заінтересованої особи.

Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення представника заявник по суті вимог заяви, дослідив письмові докази, наявні в матеріалах справи, заслухав заключне слово представника заявника.

06.02.2023 року у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що заявник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була дружиною померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 82 роки. Це підтверджується копіями: свідоцтва про одруження від 10.10.1996 року серії НОМЕР_1 ; свідоцтва про смерть від 04.10.2022 року серії НОМЕР_2 .

На підтвердження факту постійного спільного фактичного проживання разом з покійним чоловіком за однією адресою: АДРЕСА_1 , та догляду за ним у період з 15.09.2021 року по 04.10.2022 року, тобто по день смерті чоловіка, заявник надала суду копії: акту спільного проживання від 14.10.2022 року; листа Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14.10.2022 року №14/5-9093; довідки КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради від 15.11.2022 року №11/367.

Також у відповідь на запит суду від 26.10.2022 року щодо підтвердження зареєстрованого місця проживання заявника Відділ обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради направив лист від 22.11.2022 року №6/5-6168, за змістом якого повідомив суд про те, що згідно з даними реєстру територіальної громади м. Дніпра та картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 21.03.2008 року по 14.09.2021 року, місце реєстрації на сьогоднішній день - невідоме.

На підтвердження факту перебування на утриманні померлого чоловіка заявник надала суду копії: посвідчення про призначення пенсії за віком ОСОБА_2 від 18.06.1999 року НОМЕР_5; трудової книжки ОСОБА_2 від 22.01.1962 року; посвідчення «Ветерана праці» ОСОБА_2 від 12.12.1999 року НОМЕР_4; посвідчення ОСОБА_2 від 01.06.1960 року №42, виданого Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи; довідки про доходи №330316 ОСОБА_2 про суми отриманої пенсії за віком у період з 01.08.2022 року по 31.10.2022 року у загальному розмірі 10823,06 грн; довідки ОСОБА_2 від 26.10.2022 року за вих. №856 про суми отриманої пенсії за віком за вересень 2022 року, що складає 15208,82 грн.

На підтвердження факту звернення до заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії заявник надала суду копії: розписки-повідомлення від 17.10.2022 року з переліком документів, доданих до заяви; повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про направлення рішення» від 24.10.2022 року та рішення від 20.10.2022 року №171.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до п. 1, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, зокрема, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Згідно з положеннями ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя .

Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року № 2058-ІІІ, домогосподарство - це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.

Конституційний Суд України у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» визначає, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року).

Отже, законодавство України не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі № 686/8440/16-ц, провадження № 61-15699св19).

Відповідно до частин 3 та 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17 дійшов висновку про те, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування

Непрацездатними членами сім`ї вважаються , зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ, члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.10.2020 року у справі № 210/343/19, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Сам по собі факт отримання позивачем пенсії, який забезпечував її прожитковий мінімум, не має правового значення для вирішення даного спору.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз викладених вище норм чинного законодавства України та встановлених у ході судового розгляду справи обставин справи, досліджених письмових доказів, дає суду підстави для висновку про те, що заявник, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з покійним чоловіком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України, постійно спільно проживала з ним за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходилася на його утриманні на момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 15.09.2021 року по 04.10.2022 року.

V. Висновки суду за результатами розгляду заяви.

Суд, проаналізувавши встановлені в ході судового розгляду обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вказані вище норми, а також, врахувавши те, що встановлення факту постійного проживання та перебування на утриманні померлого чоловіка необхідно заявнику з метою реалізації її права на отримання пенсії, у зв`язку із втратою годувальника, дійшов висновку, що заява заявника підлягає задоволенню. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів.

Тому, з огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання та перебування на утриманні.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що на підставі ч. 7 ст. 294 ЦПК України сплачений заявником судовий збір у розмірі 496,20 грн їй не відшкодовується.

Керуючись статтями 3-8, 10, 18, 76-89, 95, 258, 259, 263, 264, 265, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання та перебування на утриманні - задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), громадянка України, постійно проживала однією родиною разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України, за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходилася на його утриманні на момент його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 15.09.2021 року по 04.10.2022 року.

Судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 13.02.2023 року.

Суддя Ф.М. Ханієва