Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2100/22
Провадження № 2/376/205/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2023 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: Головуючого судді - Коваленка О.М.,

за участі секретаря - Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року було закрито кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до вимог ст.49 КК України, а цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду. Відповідно до п. 7 ст. 128 КПК позивач звернулася до суду за захистом своїх прав, порушених відповідачем.

Так, 12.05.2020 року близько 16 години ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: в приміщенні відділу підтримки учасників АТО Сквирського РЦСССД, в результаті раптово виниклого конфлікту, умисно, з метою завдання їй, ОСОБА_1 тілесних ушкоджень наніс останній один удар в область обличчя, чим заподіяв ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , потерпіла отримала тілесні ушкодження: синці та садно на голові, які згідно Висновку експерта № 18 від 13.05.2020 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Органом досудового слідства встановлено, що ОСОБА_2 своїми умисними діями, що виразилися в умисному заподіяні легких тілесних ушкоджень, вчинив суспільно небезпечне винне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

12.05.2020 року відразу після побиття ОСОБА_1 звернулась в прийомне відділення Сквирської центральної районної лікарні, де її оглянув лікар та було надано першу медичну допомогу.

Повернувшись додому стан позивача погіршився. 13.05.2020 року її оглянув терапевт та направив до травматолога (діагноз - «Забій м/тканин голови») та невропатолога (діагноз - «Післятравматичний церебралістичний синдром. Вертедролченна дорабрострахіамія. Зліва помірний больовий синдром»). ОСОБА_1 було призначено лікування та відкрито листок непрацездатності (13.05.2020 - 22.05.2020).

У зв`язку з нанесеними ОСОБА_2 травмами, ОСОБА_1 тимчасово втратила працездатність, змушена була лікуватися амбулаторно та приймати ліки, які вплинули на погіршення її імунітету.

Протягом усього періоду, після нанесення травм і до цього часу, стан здоров`я позивача повністю не відновився.

Неправомірними діями ОСОБА_2 їй, ОСОБА_1 , було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 3 176,24 гривень.

Крім того, неправомірними діями ОСОБА_2 було завдано їй, ОСОБА_1 , як цивільному позивачеві моральну шкоду.

Моральна шкода полягає у тому, що позивач страждає емоційно та фізично, через постійний головний біль, запаморочення голови. Крім того не проходять переживання щодо стану здоров`я. До перерахованого додається переживання щодо приниження її честі, гідності, ділової репутації. Вона морально переживає у зв`язку з порушенням нормальних життєвих зв`язків та через неможливість продовження активного життя.

Отже, неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_2 завдано позивачу немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті.

Тому наведене стало підставою звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просить суд:

Стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду на загальну суму 3 176,24 гривень та моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 100 000,00 грн.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, 02.11.2022 року надала до канцелярії суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення (а. с. 21,25), про причини неявки до суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Письмових заяв чи клопотань не надав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст. 223,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000197 від 12.05.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чубенці Сквирського району Київської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрито. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст. 49 КК України. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду (а. с. 27 - 29).

Згідно вказаної ухвали суду, долученої до матеріалів справи, було встановлено наступні обставини кримінального правопорушення.

Так, 12.05.2020 року, близько 16 години, ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , а саме в приміщенні відділу підтримки учасників АТО Сквирського РЦСССД, в результаті раптово виниклого конфлікту, умисно, з метою завдання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень наніс останній один удар в область обличчя, чим заподіяв ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , потерпіла отримала тілесні ушкодження, а саме: синці та садно на голові, які згідно Висновку судово медичного експерта № 258/Д від 26.05.2020 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ухвала суду від 04.10.2022 набрала законної сили 12.10.2022.

Відповідно до ч. 6. ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд зауважує, що закриття кримінального провадження, на підставі ст.49 КК України не є реабілітуючою підставою, відносно особи зібрано достатньо доказів, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Обставини щодо заподіяння відповідачем позивачеві тілесних ушкоджень сторонами спору не заперечувалися, отож в силу приписів ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу вимог ч. ч. 1,2,3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 неправомірними діями ОСОБА_2 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 3176,24,00 грн. (копії Фіскальних чеків на придбання ліків а. с.8 - 13 ), яка не відшкодована, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача завдану матеріальну шкоду.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі N 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд погоджується з обґрунтуваннями позивача завданої їй моральної шкоди внаслідок скоєння кримінального правопорушення, яка полягає у переживаннях, душевному та фізичному болю, психологічному дискомфорті, що призвело до зміни звичного способу її життя та потребувало додаткових зусиль для відновлення.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, ступінь вини обвинуваченого, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої та дійшов висновку, що заявлений потерпілою розмір моральної шкоди у сумі 100 000,00 гривень є завищеним і з відповідача необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000,00 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12,13,76, 81, 82, 223,247, 258, 259, 263-265, 351,352,354 ЦПК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , матеріальну шкоду, заподіяну злочином, у розмірі 3176,24 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , у відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, грошові кошти в розмірі 30 000,00 гривень.

У задоволенні решти позову відмовити.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко