КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.
Єдиний унікальний номер справи № 759/5904/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9005/2023
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Фінагеєва В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення страхової виплати та моральної шкоди,

встановив:

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 03 листопада 2021 року під час подорожі до держави Ізраїль (з 23 жовтня по 24 листопада 2021 року) з позивачем стався страховий випадок (закритий перелом п`ясткових кісток).

Після проведеного лікування, 09 листопада 2021 року позивач сплатив 11 780 доларів США за медичні послуги: розрахунковий час операції, консультація хірурга та комплект для фіксації кістки.

В подальшому, 23 листопада 2021 року позивач сплатив ще 1550 доларів США за додатковий операційний час, проведений 09 листопада 2021 року та консультацію хірурга.

ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 347 912 грн. На підставі заяви про настання випадку від 25 листопада 2021 року № 86182/05/2021/98 страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 306 546,86 гривень.

Позивач 21 грудня 2021 року звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» з претензійною вимогою щодо виплати несплаченого страхового відшкодування у розмірі 41 365,14 гривень на підставі фіскального чеку від 23 листопада 2021 року.

Листом від 28 січня 2022 року № 00244/0122 страховик повідомив позивачу, що у виплаті страхового відшкодування у розмірі 41 365,14 грн відмовлено, оскільки ці витрати були здійснені 23 листопада 2021 року після закінчення строку дії Договору страхування.

Не погодившись із таким рішенням страховика, ОСОБА_2 звернувся до суду про стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» страхового відшкодування у розмірі 41 365,14 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

У відзиві на позовну заяву представник ПАТ «СГ «ТАС» заперечував проти позовних вимог та вказував, що спірні витрати були здійснені 23 листопада 2021 року, тобто, після закінчення строку дії Договору страхування, а тому відшкодуванню з боку страховика не підлягають.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 суму страхованого відшкодування у розмірі 41 365, 14 грн. Стягнуто з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 5000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ПрАТ «Страхова група «ТАС» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі вказує, що строк дії договору страхування закінчився 21 листопада 2021 року, в той час як позивач поніс витрати 23 листопада 2021 року. Тому, на думку відповідача, відшкодування цих витрат суперечить нормам Закону України «Про страхування» та умовам укладеного між сторонами договору добровільного страхування. Також зазначає, що стягнення моральної шкоди також є безпідставним та суперечить умовам договору, а саме - п. 1.6.3.1, відповідно до якого «моральна шкода не відшкодовується».

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди у загальному розмірі 46 365,14 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування) (стаття 980 Цивільного кодексу України).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі

Встановлено, що між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_1 07 жовтня 2021 року укладено договір № FО-01174242 про Добровільне комплексне страхування під час подорожі за кордоном строком з 08 жовтня по 26 листопада 2021 року з лімітом 30 днів перебування за кордоном (далі - Договір страхування).

Відповідно до підпункту 1.6.1.8. пункту 1.6.1. Загальних умов страхування, затверджених та введених в дію з 01 липня 2021 року наказом Голови Правління від 30 червня 2021 року № 123/ГО/заг (далі - Умови страхування), підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, зокрема, є випадки, що виникли поза строком та/або місцем дії договору.

Обґрунтовуючи свою позицію, страховик зазначав, що згідно з пунктом 1.3.2. Умов страхування, зобов`язання страховика починаються з моменту перетину застрахованою особою кордону країни постійного проживання (України) при виїзді за кордон та закінчуються в момент проходження застрахованою особою прикордонного контролю при в`їзді на територію країни постійного місця проживання (України), тобто з 23 жовтня по 21 листопада 2021 року.

Натомість, витрати у розмірі 41 365,14 грн були здійснені 23 листопада

2021 року після закінчення дії Договору страхування, а тому у страховика відсутні підстави для виплати страхового відшкодування у розмірі 41 365,14 грн.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, зобов`язання страховика виникли у день настання страхового випадку 03 листопада 2021 року, тобто в межах дії Договору страхування, що не заперечується самим відповідачем (страховий акт від 10 грудня 2021 року № 13393/05/721), а тому правильним є висновок суду, що такі доводи страховика не відповідають обставинам справи, суперечать наведеним нормам закону та умовам Договору страхування.

Згідно з приписами частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, за таких обставин справи та ураховуючи наведені норми законодавства, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання, відмовивши у виплаті позивачу страхового відшкодування у розмірі 41 365,14 гривень.

Правильними є також висновки суду щодо стягнення моральної шкоди.

Так, відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктами 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України

від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У зв`язку із невиконанням умов Договору страхування та неповерненням у повному обсязі коштів, витрачених на медичні послуги, що призвело до моральних страждань через занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривалої невизначеності, позивачу дійсно було завдано моральної шкоди.

Оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд врахував характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості дійшов обґрунтованого висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн також підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги що позивач поніс витрати поза межами строку дії договору є безпідставними, оскільки, як встановлено судом, кошти у розмірі 1550 доларів США відповідач сплатив за додатковий операційний час 09 листопада 2021 року та консультацію хірурга 14 листопада 2021 року, що повністю охоплюється строком дії договору страхування.

Посилання апелянта на п. 1.6.3.1 Договору, відповідно до якого «моральна шкода не відшкодовується» також оцінюються судом критично, оскільки позивач заявив про відшкодування моральної шкоди, заподіяної не самим страховим випадком (про що і йде мова у вказаному пункті договору), а спричиненої внаслідок дій відповідача (відмови у виплаті частини страхового відшкодування).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.О. Фінагеєв