Справа № 216/3656/21
провадження 2/216/404/23
РІШЕННЯ

іменем України

13 квітня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мельникової Я.В. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №7 приміщення суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання договору іпотеки недійсним,-

встановив:

27 липня 2016 року (уточнено 16.01.2017) представник позивача, адвокат Євтушенко А.І., звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання договору іпотеки недійсним. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що 10.07.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №KRKWGK, згідно з яким позивач отримав кредит у розмірі 52824,27 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.07.2018. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки від 10.07.2008, згідно з яким позивач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок А-1, житловою площею 60,8 кв.м, загальною площею 79,10 кв.м, з господарчими побудовами: літня кухня Б, погріб В, водоколонка І, замощення II, огорожа 3-4, та земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На момент укладання кредитного договору та договору іпотеки ОСОБА_2 проживав з ОСОБА_3 , як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, та мали спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на момент укладання договору був 1 рік. Саме з метою поліпшення житлових умов сім`ї (придбання власного житла) і був укладений кредитний договір, в забезпечення виконання якого даний будинок було передано в іпотеку. Іншого житла, окрім будинку по АДРЕСА_1 ані позивач, ані члени його сім`ї не мали і не мають. На вимогу банку, без дозволу органів опіки та піклування, ОСОБА_2 внаслідок юридичної необізнаності, порушуючи права своєї неповнолітньої доньки на користування житлом, підписав договір про надання в іпотеку вказаного житлового будинку в забезпечення виконання кредитного договору. Тобто договір іпотеки не був погоджений у встановленому порядку органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. Після укладання договору купівлі-продажу будинку, позивач зі своєю сім`єю почали проживали у вищевказаному житловому будинку. Дружина позивача, ОСОБА_3 , зареєстрована та проживає в будинку, що є предметом іпотеки, разом з доньками. Житловий будинок, який переданий в іпотеку за спірним договором, є єдиним місцем проживання доньок позивача, в цьому будинку зареєстровано місце проживання дітей, однак орган опіки та піклування згоди на передачу цього будинку в іпотеку не надавав, що є порушенням статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Отже, виходячи з вищевикладених обставин, можна зробити висновок, що на момент укладання договору іпотеки між ПАТ КБ «Приватбанк» і позивачем, згідно з яким останній надав в іпотеку нерухоме майно, ОСОБА_4 , як донька позивача, вже набула право користування житловим приміщенням, що є предметом вищезазначеного договору іпотеки, адже, згідно договору купівлі продажу від 10.07.2008 ОСОБА_2 є його власником. Позивач вважає, що укладений договір іпотеки, згідно з яким під заставу було передано нерухоме майно, а саме, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для обслуговування даного житлового будинку, без дозволу органів опіки та піклування істотно порушив законні права та інтереси неповнолітньої доньки позивача, ОСОБА_4 , на законне право на житло та має бути визнаний недійсним.

Представник позивача під час розгляду справи позов підтримала та наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л., у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін - учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до укладеного договору №KRKWGK від 10.07.2008 ОСОБА_2 10.07.2008 отримав кредит у розмірі 52824,26 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 10.07.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 5.06.2003 №898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №KRKWGK від 10.07.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки нерухомого майна за яким ним передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 79,10 кв.м, житловою площею - 60,80 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , іпотека за цим договором поширюється і на земельну ділянку на якій розташований предмет іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань відповідачем.

На момент укладання кредитного договору та договору іпотеки ОСОБА_2 мав малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на момент укладання спірних договорів був 1рік.

На думку позивача, останній на вимогу банку, без дозволу органів опіки та піклування, внаслідок юридичної необізнаності, порушуючи права своєї неповнолітньої доньки на користування житлом, підписав договір про надання в іпотеку вказаного житлового будинку в забезпечення виконання кредитного договору. Позивач вважає, що укладений договір іпотеки, без дозволу органів опіки та піклування істотно порушив законні права та інтереси неповнолітньої доньки позивача - ОСОБА_4 , на законне право на житло та має бути визнаний недійсним.

Разом з цим, суд не може погодитись з такою позицією позивача, з огляду на наступне.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З роз`яснень, які викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, в даному випадку посилання позивача, що він внаслідок юридичної необізнаності вчинив оспорюваний правочин, не може враховуватися судом, а тому оспорюваний правочин не може бути визнано недійсним з цих підстав.

У відповідності до частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною четвертою статті 177 СК України, в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору іпотеки, дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло.

Згідно ч.1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Відповідно до п. 44 Постанови №5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 32 Цивільного кодексу України (надалі ЦК), статтею 177 Сімейного кодексу України (надалі СК) та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-Ш «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. У зв`язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року у справі №758/8892/17 (провадження №61-3629св21).

Судом встановлено, що рішенням суду від 08.09.2021 у справі №216/4730/14-ц позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законні інтереси яких представляє ОСОБА_3 , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про виселення задоволено. Рішення суду набрало законної сили 12.10.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У мотивувальній частині рішення суду від 08.09.2021 зазначено, що з 28.03.2012 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані діти відповідача ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З листа приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області №62/01-16 від 25.01.2018 вбачається, що посвідчення нею 10.07.2008 договору іпотеки відбулося з урахуванням довідки про зареєстрованих осіб у житловому будинку з господарчими побудовами за адресою: АДРЕСА_1 , виданої головою квартального комітету №28 виконкому Центрально-Міської райради м. Кривого Рогу від 02.07.2008, відповідно до якої за вказаною адресою ніхто не зареєстрований та не проживає. За таких обставин, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час укладення договору іпотеки не була зареєстрована у спірній квартирі та не мала права користування нею.

Отже на момент, укладання договору іпотеки малолітня донька іпотекодавця права користування квартирою, що є предметом іпотеки, не мала, а тому згода органу опіки та піклування для укладання даного договору не вимагалася, а відтак, права неповнолітньої дитини при вчиненні оспорюваного правочину не були порушені.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Таким чином, під час розгляду справи обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги позивача не знайшли свого підтвердження належними доказами, підстави для визнання договору іпотеки недійсним відсутні, тому у задоволенні позову про визнання договору іпотеки недійсним слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 203, 204, 215 ЦК України, статтями ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 82, 89, 128, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання договору іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, , місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Вдовіна Ліана Леонідівна, місцезнаходження: Дніпропетровська область, пр.. Поштовий, 46а/2.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ