Справа № 344/109/21
Провадження № 2/344/263/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Дементьєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя мотивуючи тим, що з 25.07.2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 10.03.2020 року шлюб між ними розірвано, неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання з нею. 24.02.2020 року відповідач залишив квартиру АДРЕСА_1 . В даній квартирі вона проживає разом з їхньою донькою. За час перебування в шлюбі з відповідачем, ними набуто в спільну сумісну власність наступне нерухоме майно :гараж АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 0,1265 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0027 для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_3 . Вищезазначений гараж та земельна ділянка придбані за рахунок грошових переказів її батька ОСОБА_4 . В 2006-2007 роках на земельній ділянці площею 0,1265 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0027, що розташована по АДРЕСА_3 збудований будинок, який на даний момент часу не введений в експлуатацію. На даний момент у Державному ресстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано речове право на земельну ділянку площею 0,1265 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0027, що розташована по АДРЕСА_3 . Крім цього, за час перебування у шлюбі з відповідачем ними набуто в спільну сумісну власність наступне рухоме майно (транспортні засоби): MERCEDES-BENZ 210 D, 1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , o6'єм двигуна 2874 см.куб.; RENAULT MASTER, 2006 poкy випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб.; HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуку, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.; BORO BR2, 2014 року випуску, VIN НОМЕР_4 . Беручи до уваги те, що їхня малолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею, вважає, що саме за нею, по рішенню суду повинна бути визнана частка в розмірі 3/4 (три четвертих) на гараж № НОМЕР_5 , що знаходиться по АДРЕСА_4 та частка в розмірі 3/4 (три четвертих) на земельну ділянку площею 0,1265 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0027, що розташована по АДРЕСА_3 , які є їхньою спільною сумісною власністю, але купувалися за гроші її батька, які він переказував їй із Сполучених Штатів Америки, де він жив і працював з січня 1996 року по лютий 2007 року. Просила визнати за нею право власності на 3/4 (три четвертих) частки гаражу № НОМЕР_5 , що знаходиться по АДРЕСА_4 , загальною площею 16,3 кв.м. та право власності на 3/4 (три четвертих) частки земельної ділянки площею 0,1265 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0027 для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_3 . Визнати за нею право власності на 1/2 (одну другу) частку на наступні транспортні засоби : MERCEDES-BENZ 210 D, 1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , o6'єм двигуна 2874 см.куб.; RENAULT MASTER, 2006 poкy випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб; HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.; BORO BR2, 2014 року випуску, VIN НОМЕР_4 , та стягнути з відповідача судові витрати.

08.06.2022 року відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, зазначив, що позивачка подаючи позов із вимогою про відступ від принципу рівності при поділі нерухомого майна не надала жодного належного і допустимого доказу того, що нею для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини були понесені будь-які витрати і є належні підтвердження цих витрат, і що ці витрати перевищують встановлений розмір аліментів. Як не надала і доказів, що відповідач в свою чергу не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Більше того, позивачка жодним чином не обґрунтувала чому саме їй слід виділити саме 3/4 відступу від рівності часток. Сам факт, що з позивачкою проживає дитина не є самостійною і достатньою підставою для відступу від рівності часток. За час шлюбу подружжям було набуто у власність земельну ділянку площею 0,1265 га (кадастровий номер :13:006:0027). Проте, у зв?язку із дублюванням кадастрового номера з іншою існуючою ділянкою, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) даній ділянці було присвоєно новий кадастровий номер - :13:006:0156, а площу визначено в розмірі 0,1242 га.

При цьому, слід звернути увагу, що нотаріально засвідчена заява ОСОБА_4 від 23.12.2020р. (батька позивачки) є належним доказом, який не може братись судом до уваги, оскільки факт здійснення оплати коштів має підтверджуватись первинними документами (квитанція, платіжними дорученнями тощо), а не показами свідків чи осіб, які нібито здійснювали такі платежі (ст.218 ЦК України). Враховуючи неналежність такого доказу та відсутність інших доказів про направлення саме цих коштів на придбання спірної земельної ділянки, ствердження позивачки, що спірна земельна ділянка була придбана за кошти й батька є недоведеними позивачкою. Крім того, дані обставини спростовуються самою ж позивачкою, оскільки вона сама стверджує, що спірна ділянка є спільною сумісною власністю та просить здійснити ії поділ як майна, яке було нажито під час шлюбу.

За час шлюбу на даній ділянці здійснювалось будівництво житлового будинку. Проте право власності на даний житловий будинок зареєстровано ще не було. Враховуючи, що сторонами не надано доказів можливості поділу земельної ділянки та об?єкту незавершеного будівництва, правильним і законним буде поділ такого майна (земельної ділянки та об`єкта незавершеного будівництва, який знаходиться на цій земельній ділянці) порівну по 1/2 частки за кожним із подружжя. Позивачкою не надано належних доказів введення спірного гаражу № НОМЕР_5 в експлуатацію, а також реєстрацію на нього права власності як на об`єкт нерухомості за відповідачем. Представлений нею архівний витяг з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.10.2003р. №426 не може бути належним доказом введення спірного гаражу № НОМЕР_5 в експлуатацію. У вказаному витязі йде мова про затвердження акту державної комісії приймання в експлуатацію підземної стоянки, а не гаражів чи окремого гаражу № НОМЕР_5 . А доказів, що спірний гараж знаходиться саме на підземній стоянці, яка введена в експлуатацію, чи відноситься до неї не надано. Враховуючи, що спірний гараж № НОМЕР_5 як нерухоме майно не почало існувати (в експлуатацію не вводився, а реєстрація права власності на нього не здійснювалась), то він і не може бути предметом поділу. При цьому, позовних вимог про поділ об`єкта незавершеного будівництва, поділ будівельних матеріалів, використаних під час будівництва, чи майнових прав на майбутній об`єкт незавершено будівництва позивачка не подавала. В матеріалах справи наявні докази заборгованості перед АТ «Райффайзен Банк» за кредитним договором №014/0031/82/75312 в розмірі 173 792,61 станом на 08.11.2021р. Відповідно до наявного в матеріалах справи кредитного договору №014/0031/82/75312 даний кредит отримувався на споживчі цілі. Якраз за рахунок цих коштів і здійснювалось будівництво будинку на вищезазначеній спільній земельній ділянці. При цьому, позивачка виступила майновим поручителем в даних зобов`язаннях. За таких обстави є всі підстави вважати, що даний правочин був укладений в інтересах сім"ї тому такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Таким чином обов`язок по сплаті заборгованості в розмірі 173 792,61 грн. по кредитному договору №014/0031/82/75312 має бути покладений порівну на сторін, тобто по 86 896,31 грн. кожного. Щоб не зачіпати інтереси кредитора доцільним є покладення обов`язку по сплаті заборгованості в розмірі 173 792,61 грн. по кредитному договору №014/0031/82/75312 на позивача за зустрічнім позовом - ОСОБА_2 , а з відповідачки - ОСОБА_1 стягнути компенсацію 1/2 даного кредиту (86 896,31 грн.) або в рахунок даної суми виділити ОСОБА_2 інше майно, зокрема автомобіль рівнозначної вартості. Позивачка ставить вимогу про визнання за нею права власності на 1/2 на транспортні засоби, які є неподільними речами, а саме: MERCEDES-BENZ 210 D (1994 року випуску, VIN НОМЕР_6 , об`єм двигуна 2874 см.куб.), який оцінено позивачкою у 50 000,00 грн; RENAULT MASTER (2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб.), який оцінено позивачкою у 429 308,10 грн; HYUNDAI SANTA FE (2013 року випуску, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.), який оцінено позивачкою у 419 357,20 грн; BORO BR2 (2014 року випуску, VIN НОМЕР_4 ), який оцінено позивачкою у 73 920,60 грн. При цьому, позивачка приховала від суду і намагається ухилитись від поділу причепа ДНІСТЕР (VIN-код НОМЕР_7 , д.р.н. НОМЕР_8 ), який було зареєстровано за позивачкою, і який набуто сторонами під час шлюбу у спільну сумісну власність. Даний транспортний засіб відповідачем оцінюється у 48 182,76 грн.. При поділі транспортних засобів, які суд має ділити в натурі, а не в частках, слід враховувати і те якими транспортними засобами фактично користуються позивач і відповідач. Так, відповідач - ОСОБА_1 користується транспортним засобом HYUNDAI SANTA FE (2013 року випуску, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.). В неї знаходиться і причіп ДНІСТЕР (VIN- Код Y99P00000FOA68283, д.р.н. НОМЕР_8 ). В свою чергу позивач - ОСОБА_2 користується транспортними засобами RENAULT MASTER (2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб.) та BORO BR2 (2014 року випуску, VIN НОМЕР_4 ). Для забезпечення рівності поділу, з урахуванням, що зобов`язання по сплаті кредиту повністю залишаються за ОСОБА_2 , за ним слід також залишити (виділити йому у особисту власність) MERCEDES-BENZ 210 D (1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2874 см. Куб.). В такому разі загальна вартість транспортних засобів, які будуть виділені в натурі ОСОБА_1 становить 467 539,96 грн., а ОСОБА_2 будуть виділені в натурі транспортні засоби загальна вартість яких станови 553 228,70 грн. Різниця у вартості виділених в натурі транспортних засобів на користь ОСОБА_2 в розмірі 85 688,74 грн. компенсується зобов`язанням ОСОБА_1 відшкодувати ОСОБА_2 1/2 заборгованості з повернення кредитних коштів, що становить 86 896,31 грн. За такого поділу транспортних засобів з урахуванням зобов`язань з повернення кредитних коштів залишається різниця в розмірі 1 207,57 грн., яка мала 6 стягуватись з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Проте, останній відмовляється від необхідності такої компенсації і залишає таку різницю у володіння ОСОБА_1 . Просить виділити йому при цьому визнавши право власності на: 1/2 земельної ділянки площею 0,1242 га, кадастровий No:13:006:0156, ціль призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарськ будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 в незавершеному будівництві стан готовності 48%,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; зобов`язання по виплаті кредитних коштів перед АТ «Райффайзен Банк» за кредитним договором №014/0031/82/75312 в розмірі 173 792,61 грн.; транспортний засіб RENAULT MASTER, 2006 poкy випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб.; BORO BR2, 2014 року випуску, VIN НОМЕР_4 ; MERCEDES-BENZ 210 D, 1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , o6'єм двигуна 2874 см.куб. Виділити відповідачу ОСОБА_1 при цьому визнавши право власності на: 1/2 земельної ділянки площею 0,1242 га, кадастровий номер :13:006:0156, ціль призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 в незавершеному будівництві стан готовності 48%, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, с. Угорники, Івасишин Настуні; транспортний засіб HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуку, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.; - транспортний засіб - причіп ДНІСТЕР (VIN-код НОМЕР_7 , д.р.н. НОМЕР_8 ) (а.с.1-4, т.2).

09.06.2022 року ухвалою Івано-Франківського міського суду об`єднано в одне провадження цивільну справу №344/109/21 провадження № 2/344/410/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та цивільну справу № 344/6725/22 провадження № 2/344/2389/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Надано справі загальний номер №344/109/21 провадження № 2/344/410/22.( а.с.18, т.2).

29.06.2022 року позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 подала відзив на зустрічний позов, в якому зазначила, що враховуючи те, що їхня малолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею, а також і те, що земельна ділянка в с. Угорники Івано-Франківської міської ради купувалася, а житловий будинок з 48% готовності, який знаходиться на ній будувався за гроші її батька ОСОБА_4 , які він переказував їй із Сполучених Штатів Америки, де він жив і працював з січня 1996 року по лютий 2007 року, вважає, що саме за нею повинна бути визнана частка в розмірі 3/4 (три четвертих):1)на земельну ділянку площею 0,1242 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0156 для ведення будівниитва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою : АДРЕСА_3 ) в об`єкті нерухомого майна : незавершеному будівництві житлового будинку, яке виконано на 48 %, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 . Щодо позовних вимог з приводу рухомого майна, а саме транспортних засобів: 1)MERCEDES-BENZ 210 D, 1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , o6'єм двигуна 2874 см.куб.; 2) RENAULT MASTER, 2006 poкy випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб.; 3) HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.; 4) BORO BR2, 2014 року випуску, VIN НОМЕР_4 ; 6) причіп марки «ДНІСТЕР», VIN-од НОМЕР_7 , державний номерний знак « НОМЕР_8 », то зазначила, що з п`яти вищезазначених транспортних засобів, лишень причіп марки «ДНІСТЕР» зареєстрований за нею, однак ним користується не вона, а відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_2 3 06 січня 2022 року вона користуєся лишень одним з п`яти транспортних засобів, які набуті за час шлюбу -HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_9 , об`єм двигуна 2359 см.куб. Беручи до уваги те, що вона і ОСОБА_2 визнають, що транспортні засоби були придбані за час шлюбу і є їхньою спільною сумісною власністю, а також і те, що чотири з п`яти транспортних засобів знаходяться в користуванні виключно у ОСОБА_2 , вважає, що законним і справедливим рішенням суду в частині поділу транспортних засобів буде визначення згідно рішення за кожним із них право власності на 1/2 (одну другу) частку на наступні транспортні засоби : 1)MERCEDES-BENZ 210 D, 1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , o6'єм двигуна 2874 см.куб.; 2) RENAULT MASTER, 2006 poкy випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб.; 3) HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.;4)BORO BR2, 2014 року випуску, VIN НОМЕР_4 , 5) причіп марки «ДНІСТЕР», VIN-код НОМЕР_10 , державний номерний знак « НОМЕР_11 ». Щодо позовної вимоги по зобов`язаннях по виплаті кредиту в користь банку, то зазначила, що ОСОБА_2 у період часу з 04 травня 2006 року по 08 квітня 2013 року займався підприємницькою діяльністю, будучи зареєстрований Фізичною особою-підприємцем. Саме в період зайняття підприємницькою діяльністю, ОСОБА_2 25.05.2007 року підписав Кредитний договір з ВАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», а отримані кредитні кошти використав не в інтересах сім`ї, а для своєї підприємницької діяльності, яку в силу від`ємного сальдо (негативних фінансових результатів) припинив 08.04.2013 року, коли закінчилися кредитні кошти видані ВАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ». ОСОБА_2 не виконує кредитні зобов`язання взяті 25.05.2007 року перед ВАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» згідно умов кредитного договору - не повертає банку гроші витрачені ним на зайняття підприємницькою діяльністю. ОСОБА_2 розуміє, що зобов?язання по кредитному договору є виключно його зобов`язаннями, тому і просить суд визнати за ним зобов`язання по виплаті грошей в розмірі 173 792,61 грн. в користь АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» за кредитним договором №014/0031/82/75312 від 25.05.2007 року. Вона не заперечує, щоб зобов`язання по виплаті грошей в розмірі 173 792,61 грн. в користь АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» за кредитним договором №014/0031/82/75312 від 25.05.2007 року були залишені за ОСОБА_2 . Просила визнати за нею право власності на 3/4 (три четвертих) частки земельної ділянки площею 0,1242 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0156 для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою : АДРЕСА_3 ; визнати за нею право власності на 3/4 (три четвертих) частки в об`єкті нерухомого майна : незавершене будівниитво житлового будинку, яке виконано на 48 %, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_6 ) визнати за нею право власності на 1/2 (одну другу) частку на наступні транспортні засоби : MERCEDES-BENZ 210 D, 1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2874 см.куб. ; RENAULT MASTER, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб. ; HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.; BORO BR2, 2014 року випуску, VIN НОМЕР_4 ; причіп марки «ДНІСТЕР», VIN-код НОМЕР_12 , державний номерний знак « НОМЕР_13 »; зобов`язання по виплаті кредитних коштів в розмірі 173 792,61 грн. в користь АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» за кредитним договором №014/0031/82/75312 від 25.05.2007 року залишити за ОСОБА_2 , оскільки про це просить ОСОБА_2 в зустрічному позові, а також, у зв`язку з тим, що кредит отриманий ним в період зайняття ОСОБА_2 підприємницькою діяльністю, а також враховуючи те, що отримані кредитні кошти ОСОБА_2 використав не в інтересах сім?ї, а для своєї підприємницької діяльності, яку в силу від`ємного сальдо (негативних фінансових результатів) припинив 08.04.2013 року, коли закінчилися кредитні кошти видані ВАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» ( а.с. 24-29, т.2).

19.07.2022 року позивач за зустрічним позовом подав відповідь на відзив, відповідно до якого, зазначив, що сам факт, що з позивачкою проживає дитина не є самостійною підставою для відступу від рівності часток. Позивачка за первісним позовом просить поділити транспортні засоби по 1/2 частці, однак, оскільки транспортні засоби є неподільним майном і є можливість видіти кожному з подружжя по цілому автомобілю, а не по 1/2 частці, то така вимога суперечить чинному законодавству. Відповідачка за зустрічним позовом стверджує, що кредитні кошти, зобов`язання по виплаті яких за кредитним договором №014/0031/82/75312 в розмірі 173 792,61 грн. позивач просить залишити за ним за рахунок компенсації йому половини з цієї суми, були отримані та використані ОСОБА_2 для своєї підприємницької діяльності. Такі твердження не відповідають дійсності, оскільки відповідно до умов кредитного договору №014/0031/82/75312 кредитні кошти отримувались на споживчі цілі, а не для підприємницької діяльності, і отримувались фізичною особою, а не підприємцем. При цьому, відповідачка не заперечує проти того, щоб зобов`язання по виплаті коштів в розмірі 173 792,61 грн. залишили за ОСОБА_2 . Слід звернути увагу також і на те, що зобов`язання по поверненню кредитних коштів за даним кредитним договором були забезпеченні іпотекою квартири, яка належить відповідачці. Тобто відповідачка не тільки не знала про отримання такого кредиту, а й дала погодження на його отримання (а.с.45, т.2).

Позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечила, просили відмовити у його задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник позивача вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі, проти первісного позову заперечив з підстав викладених в письмових поясненнях.

Дослідивши письмові матеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом вставновлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25.07.2002 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії № НОМЕР_14 (а.с.10).

У шлюбі народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_15 (а.с.14).

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 10.03.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання з матірю (а.с. 11-13, т.2).

Відповідно до п.1 пп.1.1 договору №12-Г на предмет пайової участі в будівництві гаражу АДРЕСА_4 , від.24.06.2003 року замовник ЗАТ Будівельна компанія Прикарпаття і К веде будівництво гаражів по вул.Ленкавського на підставі рішення міськвиконному №437 від 28.11.1998 р., а пайовик ОСОБА_2 вносить кошти на це будівництво для отримання гаражу № НОМЕР_5 , розміром 2,94*5,62 на умовах даного договору (а.с.20, 21 т.1).

Відповідно до акту №12 прийому передачі від 21.10.2003 року замовник передав а пайовик прийняв гараж № НОМЕР_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.22, т.1).

Як вбачається з довідки виданої Івано-Франківським ОБТІ від 26.10.2020 року №01811 реєстрація права власності на даний гараж в ОКП Івано-Франківське ОБТІ не проводилась (а.с.23).

З архівного витягу від 02.12.2020 року, вбачається, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.10.2003 року №426 про акти державної комісії приймання в експлуатацію об`єктів, присвоєння поштової адреси, вирішено затвердити акти державної комісії приймання в експлуатацію об`єктів: Підземної стоянки автомобілів на АДРЕСА_2 (замовник: ЗАТ БК Прикарпаття і К), та присвоїти підземній стоянці автомобілів АДРЕСА_7 (а.с.28, т.1).

Відповідно до договору купівлі продажу від 26.07.2005 року ОСОБА_2 прибав земельну ділянку площею 0,1265 га., для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована на території Угорницької сільської ради, Івано-Франківської міськради (а.с.61, 62, т.1).

27.03.2006 року ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на дану земельну ділянку (а.с.66, т.1).

Як вбачається з інформації Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, виявлено дубляж кадастрового номеру :13:006:0027 на земельну ділянку, яка передана у власність ОСОБА_2 . Новий кадастровий номер :13:006:0156 присвоєний відповідно до індексно-кадастрових карт, що використовується програмним забезпеченням Державного земельного кадастру (а.с.218, т.1).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельній ділянці кадастровий номер :13:006:0156 знаходиться незавершене будівництво, Будівництво житлового будинку виконано на 48%, адреса : АДРЕСА_3 (а.с.219, т.1).

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку від 22.08.2022 року, вартість земельної ділянки площею 0,1262 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0156 для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_3 без ПДВ становить 177 000 грн.( а.с71-78, т.2).

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 3/4 частки гаражу № НОМЕР_5 , що знаходиться по АДРЕСА_4 , загальною площею 16,3 кв.м., право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,1262 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0156 для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_3 , посилаючись на те, що їхня малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з нею.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства.

На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Між тим, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом в зустрічному позові просить майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1262 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0156 для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_3 , розподілити між ним і позивачем за первісним позовом в рівних частинах, оскільки проживання з позивачкою спільної дитини не є підставою для зміни розміру часток при поділі земельної ділянки, придбаного під час перебування у шлюбі.

Позивачка, в свою чергу, зазначає, що розподіл вищевказаного майна повинен бути здійснений з врахуванням того , що з нею проживає спільна дитини, а отже вона має право на 3/4 частки в спільному сумісному майні.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 570/685/19 та встановив, що проживання дітей з одним із подружжя, з огляду на положення ст. 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

Отже, для збільшення частки майна дружини, у разі проживання з нею дітей, необхідне доведення існування умови недостатності розміру аліментів, які вона одержує, для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей.

Відповідач заперечує наявності таких умов, а позивачка, в свою чергу, не надала до суду будь-яких доказів в підтвердження вказаної обставини та своєї позиції.

Частина 1 статті 3 ЦПК України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З урахуванням всіх досліджених у справі доказів суд вважає, що дане спірне майно було придбано подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, отже, частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дитини з позивачкою, з огляду на встановлені судом обставини та положення ст. 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна, позивачем не доведено.

Крім того, відповідач за первісним позовом, заперечує щодо позовної вимоги про поділ гаражу № НОМЕР_5 , оскільки позивач за первісним позовом не надала доказів введення спірного гаражу в експлуатацію, а також реєстрацію на нього права власності як на об`єкт нерухомості за відповідачем.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

Таким чином, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 10 жовтня 2018 року справа № 557/1209/16-ц; провадження № 61-19875св18/ до 05 серпня 1992 року. Яка, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, закон не передбачав процедури введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" , яка на даний час втратила чинність.

Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є Технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Таким чином, з урахуванням даної правової позиції, наданий позивачкою за первісним позовом Технічний паспорт на гараж, виготовлений ОКП Івано-Франківське бюро технічної інвентаризації, підтверджує лише сам факт існування гаражу, як об`єкта нерухомого майна, і містить його технічні характеристики, однак не підтверджує права власності на нього.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,1262 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0156 для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_3 підлягають до часткового задоволення шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1262 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0156 для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_3 , оскільки судом не встановлено підстав для застосування правила, передбаченого частиною 3 ст. 70 СК України, про можливість відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя на користь відповідачки.

В задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки гаражу № НОМЕР_5 , що знаходиться по АДРЕСА_4 , загальною площею 16,3 кв.м., слід відмовити.

Посилання позивачки на нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_4 від 23.12.2022 року, в якій зазначено, що земельна ділянка та гараж придбані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за рахунок грошових коштів, які переказувались ОСОБА_4 , (батьком позивачки) на користь ОСОБА_1 , не є належним доказом у справі.

Позивачка за первісним позовом просить визнати за нею права власності на 1/2 (одну другу) частку на наступні транспортні засоби : 1)MERCEDES-BENZ 210 D, 1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , o6'єм двигуна 2874 см.куб.; 2) RENAULT MASTER, 2006 poкy випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб.; 3) HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.; 4) BORO BR2, 2014 року випуску, VIN НОМЕР_16 .

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації Головного сервісного центру МВС від 05.11.2020 року, станом на 06.08.2020 року, так і на теперішній час ОСОБА_2 є власником транспортних засобів: MERCEDES-BENZ 210 D, 1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2874 см.куб., перереєстрований 06.10.2017 на ім`я ОСОБА_2 ; RENAULT MASTER, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб., перереєстрований 18.04.2018 на ім`я ОСОБА_2 ; HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб., зареєстрований 14.02.2020 на ім`я ОСОБА_2 ; BORO BR2, 2014 року випуску, VIN НОМЕР_4 , перереєстрований 25.07.2017 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.80-81, т.1).

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_17 та з інформації наданої РСЦ ГСЦ МВС в Івано-Франківській області від 24.12.2021 року за ОСОБА_5 зареєстрований транспортний засіб, а саме: причіп марки Дністер 2-8Г, 205 року випуску, колір сірий, № шасі НОМЕР_18 (а.с.174, 203, 205 т.1).

В той же час, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом заперечує щодо такого поділу транспортних засобів. Просить виділити йому при цьому визнавши право власності на транспортний засіб RENAULT MASTER, 2006 poкy випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб.; BORO BR2, 2014 року випуску, VIN НОМЕР_4 ; MERCEDES-BENZ 210 D, 1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , o6'єм двигуна 2874 см.куб., а ОСОБА_1 виділити при цьому визнавши право власності на транспортний засіб HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуку, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.; - транспортний засіб - причіп ДНІСТЕР (VIN-код НОМЕР_7 , д.р.н. НОМЕР_8 ).

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.

Спільне майно подружжя ділиться між ними в натурі. Поділ неподільної речі, яка відноситься до спільної сумісної власності подружжя, можливий у спосіб присудження цієї речі одному з подружжя та компенсації вартості частини речі іншому з подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У пункті 22 цієї постановиПленум Верховного Суду України вказав на те,що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю речі (майна) розуміється грошова сума, за якою ця річ може бути продана у даному населеному пункті. Дійсна вартість речі може бути встановлена належними та допустимими доказами, зокрема висновком експерта.

Однією з основних засад цивільного судочинства є диспозитивність, яка закріплює можливість сторін вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Зокрема позивач самостійно визначає предмет і підстави пред`явленого позову, а також межі заявлених ним вимог.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Однак, матеріали справи не містять доказів щодо дійсної вартості даного рухомого майна, а сторони не визнали позов один одного та не погодили дійсну вартість транспортних засобів.

У відповідності до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що сторони не домовились про спосіб поділу транспортних засобів, які відноситься до неподільної речі, а також не надали згоду на присудження грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності та не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, - суд вважає не за необхідне поділити ці транспортні засоби наступним чином: визнати, що ідеальні частки сторін у транспортних засобах: MERCEDES-BENZ 210 D, 1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , o6'єм двигуна 2874 см.куб.; RENAULT MASTER, 2006 poкy випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб.; HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.; BORO BR2, 2014 року випуску, VIN НОМЕР_16 ; причіп ДНІСТЕР (VIN-код НОМЕР_7 , д.р.н. НОМЕР_8 ) становлять 1/2 кожного без його реального поділу і залишити ці транспортні засоби в їх спільній частковій власності.

Що стосується зустрічних позовних вимог про виділення та визнання за позивачем ОСОБА_2 за зустрічним позовом(відповідачем за первісним) права власності на 1/2 частки в незавершеному будівництві стан готовності 48 %, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 , то суд приходить до такого висновку.

Відповідно до частини другоїстатті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положеньстатті 331 ЦК Україниу системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьоїстатті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК Україничи іншими нормативними актами не передбачено.

Вказаний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому в залежності від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

У постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 454/1678/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 488/3103/17-ц викладено правові висновки, згідно яких за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва, суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, якщо ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва дає можливість визначити окремі частини, що підлягають виділу та довести його будівництво до завершення.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2022 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будувництва, Будівництво житлового будинку виконано на 48%, адреса: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12, т.2).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку від 22.08.2022 року, вартість незавершеного будівництва житлового будинку, готовністю 48 %, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 без ПДВ становить 2 939 000 грн.( а.с.62-70, т.2).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, та слід визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині незавершеного будівництва житлового будинку, готовністю 48 %, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 .

Обгрунтовуючи зустрічну позовну вимогу, а саме визнання зобов`язань по виплаті кредитних коштів перед АТ «Райффайзен Банк» за кредитним договором №014/0031/82/75312 в розмірі 173 792,61 грн. за ОСОБА_2 , позивач за зустрічним позовом, послався на те, що з відповідачки за зустрічним позовом слід стягнути компенсацію 1/2 даного крединого довогору (86 896,31 грн.) або в рахунок даної суми виділити ОСОБА_2 інше майно, зокрема автомобіля рівнозначної вартості.

Відповідно до частини третьоїстатті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 67539цс16.

У пунктах 22 та 23Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленимистаттями 69-72СКУкраїни тастаттею 372 ЦК України. Відповідно до пункту 24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четвертастатті 65 СК).

Судом встановлено, що 25.05.2007 року між АТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0031/82/75312, відповідно до якого останньому надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 30 000 доларів США (а.с.177,181-183, т.1.)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дежавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 є майновим поручителем боржника ОСОБА_2 (а.с.184-185, т.1).

Як вбачається з довідки про стан кредиту від 08.11.2021 року, станом на 08.11.2021 року заборгованість за Кредитним договором №014/0031/82/75312 від 06.04.2015 року виданим АТ Райффайзен Банк Аваль складає 173 792,61 грн. (а.с.176, т.1).

Встановлено, що ОСОБА_2 станом на 03.05.2023 року має заборгованість перед АТ Райффайзен Банк Аваль за кредитним договором №014/0031/82/75312 від 25.05.2007 року, у загальному розмірі 209 636,04 гривень, з них: 163 141,84 грн. - заборгованість по сумі кредити; 33 656,54 грн.- в т.ч. Прострочений кредит; 46 494,20 грн. - заборгованість за процентами; 2 292,93 грн. - в т.ч. Нараховані проценти: 44 201,27 грн.- в т.ч. Прострочені проценти.

При зверненні до суду з відповідним позовом позивачем ОСОБА_2 не надано доказів скільки та в якому розмірі, та як ним здійснювались погашення кредиту.

Разом з цим, в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що грошові кошти, отримані за вказаним кредитним договором були витрачені в інтересах сім`ї.

З цієї підстави, судом не вбачається підстав для визнання суми заборгованості за кредитом спільним боргом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з покладенням на сторін обов`язку з його повернення в рівних частках.

Крім цього, у разі визнання заборгованості за кредитним договором спільним боргом подружжя та його поділ в рівних долях, необхідним є з`ясування згоди кредитора, тобто в даному разі АТ Райффайзен Банк Аваль, щодо переведення частини боргу на іншу особу, зважаючи на те, що у такому випадку буде здійснено заміну боржника у зобов`язанні.

Позивачем за зустрічним позовом не дотримані вимоги законодавства України, згідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» тоді як ст. 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, ст.6 не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється, головним чином, національними законодавством та судами. Суд нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги первісного та зустрісного позову є частково обгрутованими та підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою за первісним позовом при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 11 804 грн, та 454 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Враховуючи, що позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково, суд приходить до висновку, що даний судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 ..

Крім того, позивач за зустрічним позовом повинен був сплатити при зверненні до суду судовий збір у розмірі 12 405 гривень. Суд враховуючи, що позов задоволено частково вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави 12 405 гривень судового збору.

На підставі наведеного, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 31, 368 ч. 3 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 259, 263-265, 273ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_19 право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1262 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0156 для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_19 право власності на 1/2 частки незавершеного будівництва житлового будинку, готовністю 48 %, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 .

Поділити транспортні заcоби: MERCEDES-BENZ 210 D, 1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , o6'єм двигуна 2874 см.куб.; RENAULT MASTER, 2006 poкy випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб.???; HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуку, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.; ???BORO BR2, 2014 року випуску, VIN НОМЕР_4 ; причіп ДНІСТЕР (VIN-код НОМЕР_7 , д.р.н. НОМЕР_8 ): визнати, що ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у транспортномих засобах: MERCEDES-BENZ 210 D, 1994 року випуску, VIN НОМЕР_1 , o6'єм двигуна 2874 см.куб.; RENAULT MASTER, 2006 poкy випуску, VIN НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2464 см.куб.; HYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуку, VIN НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2359 см.куб.; BORO BR2, 2014 року випуску, VIN НОМЕР_4 ; причіп ДНІСТЕР (VIN-код НОМЕР_7 , д.р.н. НОМЕР_8 ), становлять 1/2 кожного без його реального поділу і залишити ці транспортні засоби, в їх спільній частковій власності.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_20 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_8 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_19 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_8 11 804 грн. судового збору за подання позовної заяви, та 454 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_20 право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1262 га, кадастровий номер земельної ділянки :13:006:0156 для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_20 право власності на 1/2 частки незавершеного будівництва житлового будинку, готовністю 48 %, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 .

В решті вимог позовів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_20 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_8 на користь держави з зарахуванням на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 405,00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 24.05.2023 року.

Суддя Пастернак І.А.