Постанова

Іменем України

20 червня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/7824/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен"

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва

від 24 лютого 2023 року

в складі судді Зуєвич Л. Л.

у цивільній справі №760/3097/22 Солом`янського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства "Київський метрополітен"

про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

У С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що його з порушенням трудового законодавства відсторонено від роботи, з підстав відсутності щеплення від CОVID-19, звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Київський метрополітен" (далі- КП "Київський метрополітен", Підприємство), в якому просив:

визнати незаконним та скасувати наказ №74-ТЧ-3/К від 28.01.2022 "Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ";

стягнути з Комунального підприємства "Київський метрополітен" середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі, починаючи з 01 лютого 2022 року.

Позов мотивовано тим, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи є втручанням у його право на працю, на конфіденційну інформацію щодо стан здоров'я, а також фактично є обмеженням його права заробляти на життя.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року позов задоволено у повному обсязі.

Судом також вирішено питання про судові витрати та стягнуто з КП "Київський метрополітен" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, а в дохід держави стягнуто судовий збір в сумі 1 984,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції в основу рішення поклав висновки, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21, проте не надав правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи.

Судом при ухваленні рішення не взято до уваги положення постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби CОVID-19, спричиненої коронавіруcом SARS-CoV-2".

Судом не застосовано положення наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 07.10.2021 №1306/36928 (далі - Перелік №2153).

Вважав, що висновок суду про те, що посада слюсаря з огляду та ремонту локомотивів, яку займає позивач, не передбачає значну кількість соціальних контактів працівника на робочому місці та відповідно не збільшує вірогідність зараження CОVID-19, є припущенням та спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Звернув увагу, що в разі виконання своїх посадових обов`язків слюсарем з огляду та ремонту локомотивів на пунктах технічного обслуговування ОСОБА_1 останній мав би значну кількість соціальних контактів на робочому місці (прямих та непрямих), зокрема перебував би в постійному контакті з майстром та працівниками бригади (10 чоловік). Користувався загальною роздягальнею до початку роботи та після її закінчення для переодягання в робочий одяг, користувався загальною душовою кімнатою, якою користується приблизно 170 чоловік. Під час виконання робіт ОСОБА_1 періодично необхідно спілкуватися з черговим по депо, машиністами задіяними на маневровій роботі (6 чоловік) та машиністами електропоїздів (приблизно 30 чоловік). Додав, що обставини значної кількості соціальних контактів позивача на робочому місці підтверджується книгою обліку робочого часу та табелем обліку робочого часу.

Також звернув увагу на те, що специфіка роботи, яку виконує ОСОБА_1 , займаючи посаду слюсаря з огляду та ремонту локомотивів, унеможливлює організацію дистанційної чи надомної роботи.

Зазначив, що апеляційна скарга містить посилання на докази, які не були подані до суду першої інстанції у вказаний судом строк з причин, що не залежали від відповідача.

Зауважив, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21, на яку посилається суд в оскаржуваному рішенні, оприлюднена на сайті ЄДРСР 21.02.2023, тобто за три дні до ухвалення оскаржуваного рішення у справі, яка переглядається. У зв`язку з цим та враховуючи, що справа розглядалася судом першої інстанції у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, відповідач був позбавлений можливості подати нові докази.

На думку відповідача, існують поважні обставини, які обґрунтовують неможливість подання у вказаний строк нових доказів з причин, що не залежали від відповідача. Позовна заява не містить обґрунтувань щодо кількості контактів позивача на робочому місці.

Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що судом при вирішенні питання про стягнення з КП "Київський метрополітен" витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн не взято до уваги, що договір про надання правової допомоги та юридичних послуг підписаний між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням "ВОРОНОВ та ПАРТНЕРИ" 29.01.2022, акт прийому-передачі виконаних робіт підписаний 30.01.2022, а позовна заява адвоката Воронова Є. Є. в інтересах ОСОБА_1 підписана лише 02.02.2022.

За наведених обставин просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.02.2023 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Також в апеляційній скарзі відповідач просив встановити додатковий строк для подання нових доказів та прийняти їх до розгляду.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив. В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги зазначив, що відповідач на власний розсуд тлумачить висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14.12.2022 у справі №130/3548/21, яка правомірно врахована судом першої інстанції при вирішенні спору.

Зазначив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №130/3548/21 міститься основний висновок про те, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому в силу положень п. 1 ст. 92 Конституції України, таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконним актами, до яких належить Постанова КМУ №1236 та Перелік №2153.

Просив відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Крім того, просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Представник відповідача - Ковтун Т. О. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивач та його представник Воронов Є. Є. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законно та обґрунтоване.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 12.07.2006 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу слюсарем з огляду та ремонту локомотивів 3 розряду до структурного підрозділу електродепо «Червоний хутір» КП «Київський метрополітен», що підтверджується копією трудової книжки від 27.05.2005 серії НОМЕР_1 .

Зі змісту копії трудової книжки також вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово переводили на інші посади, зокрема, 20.11.2006 учнем на машиніста електропоїзда, 10.07.2007 слюсарем з огляду та ремонту локомотивів на пунктах технічного обслуговування 3 розряду, 01.06.2008 слюсарем з огляду та ремонту локомотивів на ПТО 4 розряду, 01.02.2018 слюсарем з огляду та ремонту локомотивів на ПТО 5 розряду (а. с. 21-22).

Згідно наказу КП «Київський метрополітен №10-Н від 17.01.2022, наказано керівникам Підприємства, зокрема:

1.1. у термін до 20.01.2022 визначити працівників, які відповідно до Наказу МОЗ, підпадають під категорію осіб, що підлягають обов`язковому щепленню проти COVID-19 або не мають одного з документів, виданих закладами охорони здоров`я: довідки з медичним висновком щодо наявності протипоказань до вакцинації, довідки або COVID-сертифіката про одужання;

1.2. у термін до 21.01.2022, повідомити працівників, які, відповідно до Наказу МОЗ, підпадають під категорію осіб, що підлягають обов`язковому щепленню проти COVID-19 або не мають одного з документів, виданих закладами охорони здоров`я: довідки з медичним висновком щодо наявності протипоказань до вакцинації, довідки або COVID-сертифіката про одужання про відсторонення від роботи з 01.02.2022 під підпис;

1.3. у термін до 24.01.2022 отримати письмові пояснення про причини не проходження обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19;

1.4.з 01.02.2022 до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України або до усунення причини відсторонення, відсторонити від роботи працівників, які, відповідно до наказу МОЗ, підпадають під категорію осіб, що підлягають обов`язковому щепленню проти COVID-19 або не мають одного з документів, виданих закладами охорони здоров`я: довідки з медичним висновком щодо наявності протипоказань до вакцинації, довідки або COVID-сертифіката про одужання.

За змістом п. 1 наказу №10-Н від 17.01.2022 на час відсторонення від роботи оплата праці працівників здійснюється з урахуванням ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці».

З акту від 24.01.2022, складеного за підписами старшого майстра ТЧВ-4 - ОСОБА_3 , змінного майстра ТЧВ-4 - ОСОБА_4 , заступника голови ПК - ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлено з наказом №10-Н від 17.01.2022.

26.01.2022 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність до 28.01.2022 надати документ про наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідки з медичним висновком щодо наявності протипоказань до вакцинації чи довідку про одужання від COVID-19, що підтверджується копією повідомлення від 26.01.2022.

На підставі наказу №74-ТЧ-3/К від 28.01.2022 ОСОБА_1 було відсторонено від роботи згідно ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» з 01.02.2021, але не більше ніж до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, на час відсутності щеплення проти COVID-19 або до надання одного з документів, виданих закладами охорони здоров`я: довідка з медичним висновком щодо наявності протипоказань до вакцинації форми №028-1/о, довідка про одужання від COVID-19, на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 26.01.2022, відмови від ознайомлення з наказом №10-Н від 17.01.2022, акту від 24.01.2022 про відмову надання пояснення не вакцинації.

24.02.2022 наказ КП «Київський метрополітен» від 17.01.2022 №10-Н втратив чинність на підставі наказу №53-Н від 24.02.2022, що підтверджується копією останнього в матеріалах справи. Зі змісту Наказу КП «Київський метрополітен» №53-Н від 24.02.2022 вбачається, що відстороненим працівникам дозволено приступити до роботи.

В цей же день - 24.02.2022, на підставі наказу КП «Київський метрополітен» №152-ТЧ-3/К, наказ Підприємства від 28.01.2022 №74-ТЧ-3/К, яким позивача було відсторонено від роботи, визнано таким, що втратив чинність. Зі змісту наказу КП «Київський метрополітен» №152-ТЧ-3/К від 24.02.2022 також вбачається, що ОСОБА_1 допущено до роботи з 24.02.2022.

В акті від 24.02.2022, складеного за підписами заступника начальника електродепо з ремонту - ОСОБА_5 , старшого майстра відділення з технічного огляду та аварійно-відновлювальних робіт - ОСОБА_3 , майстра ПТО - ОСОБА_4 , старшого інспектора з кадрів - Дудник М. М., вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з наказом КП «Київський метрополітен» №152-ТЧ-3/К «Про допуск до роботи ОСОБА_1 » від 24.02.2022.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відсторонення від роботи порушує його конституційні права на працю, оскільки згідно вимог діючого законодавства України вакцинація є добровільною та не передбачено відсторонення від роботи, у зв'язку з відмовою від здійснення щеплення. Також посилався на те, що порушується його право на приватність і конфіденційність, таємницю про стан здоров'я.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що посада позивача - слюсар з огляду та ремонту локомотивів не передбачає значну кількість соціальних контактів працівника на робочому місці, має певну специфіку форми організації праці та умови праці, у яких перебуває працівник, не збільшують вірогідність зараження СОVID-19.

Суд також виходив з того, що дії роботодавця в цьому конкретному випадку, були непропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх неправильними, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України №1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі - Закон №1645-ІІІ) і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Отже, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Такий висновок викладено у пункті 11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21. Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №174/16/22.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача, що відсторонення від роботи, у зв'язку з відмовою від вакцинації, не передбачено діючим законодавством. Більше того, слід враховувати, що ОСОБА_1 відмовився від проходження щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, але відповідних документів щодо протипоказань організму від такого щеплення роботодавцю не надав.

Натомість, у зв`язку з наведеним колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм матеріального права, в тому числі статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ, статті 43 Конституції України, внаслідок чого вказаний суд дійшов помилкового висновку про відсутність законної підстави для відсторонення позивача від роботи та недотримання роботодавцем встановленого законом порядку відсторонення позивача від роботи у випадку відмови (ухилення) від вакцинації. Поряд з цим, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що формально ОСОБА_1 належав до числа працівників, які підлягали обов'язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої SARS-CoV-2.

Також суперечить нормам матеріального права і висновок суду першої інстанції про те, що відсторонення позивача від роботи є непропорційним переслідуваній легітимній меті, оскільки згідно правового висновку, сформованого в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21 (пункт 13) та викладеного в постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №174/16/22, поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні зумовлювало нагальну потребу вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме: для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети.

За відсутності індивідуалізуючих ознак конкретного спору, відповідно до пункту 14.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21, розглядаючи цю категорію справ, суд повинен оцінювати виключно питання пропорційності описаного втручання у приватне життя позивача.

Критерії оцінки пропорційності втручання у приватне життя Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пункті 14.9 постанови від 14.12.2022 у справі №130/3548/21.

Зокрема, потрібно враховувати такі обставини:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Як вже вказувалося вище, наказом від 28.01.2022 №74-ТЧ-3/К «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » позивача було відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19 або до надання одного з документів вказаних закладами охорони здоров'я з 01 лютого 2022 року.

Наказ про відсторонення позивача від роботи видано на підставі статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону №1645-ІІІ, пунктом 1 наказу МОЗ №2664 від 30.11.2021.

Наказом МОЗ від 30.11.2021 №2664 затверджено зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов'язковим профілактичним щепленням, згідно яких працівники комунальних підприємства, установ та організацій підлягають обов'язковим профілактичним щепленням.

Під час протидії пандемії право на життя і право на охорону здоров`я є найбільш тісно пов`язаними. Відповідно до частини першої статті 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Згідно з частиною першою статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Зв`язок між цими конституційними правами полягає в тому, що недостатні, несвоєчасні та неефективні заходи держави у сфері охорони здоров`я в умовах пандемії можуть означати безпосереднє посягання на право кожної людини на життя.

Ураховуючи наведені обставини та застосовуючи наведені критерії оцінки пропорційності втручання у приватне життя позивача, колегія суддів враховує, що зі справи, яка переглядається, вбачається, що позивач працює слюсарем з огляду та ремонту локомотивів на ПТО 5 розряду в КП "Київський метрополітен", яке є об`єктом комунальної власності, а тому підлягає обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за відсутності протипоказань.

Крім того, колегія суддів враховує, що з долучених відповідачем до апеляційної скарги письмових доказів вбачається, що у разі виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов'язків слюсарем з огляду та ремонту локомотивів на пунктах технічного обслуговування останній мав би значну кількість соціальних контактів на робочому місці (прямих/непрямих), зокрема перебував би в постійному контакті з майстром та працівниками бригади (в кількості 10 чоловік). Користувався загальною роздягальнею до початку роботи та після її закінчення для переодягання в робочий одяг, користувався загальною душовою кімнатою (якою користується приблизно 170 чоловік).

Під час виконання робіт ОСОБА_1 періодично необхідно спілкуватись з черговим по депо, машиністами задіяними на маневровій роботі (6 чоловік) та машиністами електропоїздів (приблизно 30 чоловік).

Також слюсар з огляду та ремонту локомотивів на пунктах технічного обслуговування ОСОБА_1 має певну специфіку форму організації праці, умови праці, а саме відповідно до своєї інструкції з охорони праці виконує роботи з ліквідації наслідків сходу з рейок та зіткнення рухомого складу, усунення несправностей аварійного характеру на рухомому складі, виконує роботи у складі бригади в порядку поточної експлуатації, відповідно до технологічних процесів та інструкцій, після ремонту, в тому числи в салоні вагону, рухомий склад видають на лінію де ним користуються пасажири Київського метрополітену, що також збільшує кількість соціальних контактів пасажирів (прямих/непрямих), які користуються вагонами метрополітену. Зокрема відповідно до акту №51 прийому-передачі відремонтованих, реконструйованих і модернізованих об`єктів за лютий 2022 року виконано технічний огляд зчепів в об`ємі ТО-1 всього 1037.

З наведеного слідує, що якби слюсар з огляду та ремонту локомотивів на пунктах технічного обслуговування ОСОБА_1 не був відсторонений від роботи та виконував свої посадові обов`язки, то він мав би значнукількість соціальних контактів на робочому місці (прямих/непрямих).

Наведені обставини підтверджуються, долученими відповідачем до апеляційної скарги наступними документами: книга обліку робочого часу; витяг з табелю обліку робочого часу; інструкція з охорони праці №ІОП-ТЧ-3-14-20 для слюсаря з огляду та ремонту локомотивів під час участі в роботі аварійно-відновлювальних формувань електродепо; акт №51 прийому-передачі відремонтованих, реконструйованих і модернізованих об'єктів за лютий 2022 року.

Незважаючи на те, що вищевказані докази долучені відповідачем до апеляційної скарги, колегія суддів приймає їх до уваги з огляду на приписи ч. 8 ст. 83 ЦПК України та враховуючи те, що справа розглядалася судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та позовна заява не містить обґрунтувань щодо відсутності соціальних контактів працівника на робочому місці, у зв'язку з чим відповідач був позбавлений можливості подати дані докази у визначений законом строк.

Також колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача, що специфіка роботи слюсаря з огляду та ремонту локомотивів на пунктах технічного обслуговування, яку виконує ОСОБА_1 особисто в складі бригади, унеможливлює організацію дистанційної чи надомної роботи з огляду виконання такої роботи саме на пунктах технічного обслуговування Підприємства

Аналізуючи вказані вимоги законодавства та враховуючи вищезазначені фактичні обставини, колегія суддів вважає, що роботодавець обґрунтовано відсторонив ОСОБА_1 від роботи.

Таким чином знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що є припущенням висновок суду першої інстанції, що посада позивача не передбачає значну кількість соціальних контактів на робочому місці та передбачає умови праці, які не збільшують вірогідність зараження COVID-19.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що відсторонення від роботи порушує його право на працю, передбачене у статті 43 Конституції України, не відбулося, оскільки за позивачем на період відсторонення збереглося робоче місце, трудовий договір не припинений, нарахування заробітної плати відновляється одразу після усунення позивачем причин, що зумовили його відсторонення від роботи та після його допуску до роботи (виконання робіт).

Матеріалами справи підтверджується, що наказом КП "Київський метрополітен" №152-ТЧ-3/К ОСОБА_1 допущено до роботи, а фактично до роботи приступив з 01.03.2022.

З урахуванням наведеного в цілому, колегія суддів вважає, що принцип пропорційності втручання у право позивача на повагу до його приватного життя не було порушено в результаті відсторонення його від роботи у зв`язку з не проходженням обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19 на час до моменту, коли буде усунуто причини такого відсторонення. За обставинами справи, що переглядається, загроза створення небезпеки оточуючим діями позивача (його бездіяльністю) переважає над метою обмеження втручання у право на повагу до його приватного життя, яке, як вказує позивач, полягає у конфіденційності та таємниці про стан здоров'я.

Отже, у цій справі позивачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що тимчасове відсторонення позивача від роботи становило непропорційне втручання у його приватне життя.

Враховуючи висновки щодо застосування норм права в аналогічних правовідносинах, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21, колегія суддів приходить до висновку, що відсторонення позивача відбулося правомірно, обґрунтовано та у порядку, передбаченому законодавством, оскільки характер виконуваної позивачем роботи передбачає велику кількість соціальних контактів на робочому місці, а тому відсутність вакцинації у позивача проти COVID-19 підвищувала ризик захворюваності оточуючих.

Доводи позивача про порушення відповідачем норм статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону №1645-ІІІ колегія суддів відхиляє, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21 викладено правовий висновок у цій категорії справ, а саме щодо законності проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, правомірності відсторонення від роботи працівника, який не пройшов обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено за неповного з'ясування обставин справи, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі №755/12623/19, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на те, що колегія суддів задовольнила апеляційну скаргу відповідача та скасувала рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, то відшкодуванню за рахунок державного бюджету підлягають витрати КП «Київський метрополітен», пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги з оскарження судового рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1 488,60 грн.

Оскільки в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору, то з нього на користь КП «Київський метрополітен» підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 488,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен" - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп.

Компенсувати Комунальному підприємству "Київський метрополітен" витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп., за рахунок Державного бюджету України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт громадянина України Серія НОМЕР_2 , виданий 26.11.2003 Бориспільським МРЗ ГУАМ МВС України в Київській області; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальне підприємство "Київський метрополітен", ; місцезнаходження: м. Київ, проспект Перемоги, 35.

Повний текст постанови складено 20 червня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус