Ухвала

28 червня 2023 року

м. Київ

справа № 946/1978/21

провадження № 61-8362ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Мельниченко Сергій Павлович, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Саф'янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Саф'янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року, з урахуванням ухвали Одеського апеляційного суду від 02 травня 2023 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2021 року залишено без змін.

30 травня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мельниченко С. П., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року і ухвалити нове судове рішення по суті позову.

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: складення й надіслання уточненої редакції касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави, на яких подається касаційна скарга з урахуванням положень статті 389 ЦПК України; надання копій скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, а також роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду.

З аналізу уточненої редакції касаційної скарги, яка надійшла на виконання ухвали Верховного Суду від 08 червня 2023 року, слідує, що заявник не усунув недоліки касаційної скарги, не визначив підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мельниченко С. П., у касаційній скарзі та в уточненій касаційній скарзі зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції неналежним чином дослідили зібрані у справі докази, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору. Заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права (статей 1220, 1221, 1261, 1272 ЦК України), проте не зазначає обов`язкових підстав касаційного оскарження, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Слід звернути увагу, що посилання в уточненій касаційній скарзі на роз`яснення та рекомендації, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, не є визначеною частиною другою статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень.

Належне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на релевантні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що визначені процесуальним законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Подані заявником процесуальні документи свідчать про те, що у відведений судом строк (станом на 28 червня 2023 року) вимоги ухвали Верховного Суду від 08 червня 2023 року заявник не виконав, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Відсутність у касаційній скарзі передбачених ЦПК України підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку є передбаченою пунктом 4 частини четвертою статті 393 ЦПК України підставою для її повернення.

За загальним правилом, повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мельниченко Сергій Павлович, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Саф'янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини- повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі,

яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников