Номер провадження: 22-ц/813/4835/23 Головуючий у 1-й інстанції: Мирончук Н.В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Склярської І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія, ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Мирончук Н.В. у справі №521/12848/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія про відшкодування шкоди, заподіяної злочином

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

25 листопада 2021 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Смирнова В.В. звернулася до Малиновського районного суду

м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

В обгрунтування позову посилається на те, що 04.02.2020 року приблизно о 18.15 год. ОСОБА_1 , керуючи технічно-справним автомобілем марки Kia Carens, реєстраційний № НОМЕР_1 , здійснюючи рух по сухому дорожньому покриттю лівої смуги проїжджої частини вул. Степова на якій організовано рух транспортних засобів у двох напрямках, по дві смуги для руху у кожному напрямку, з боку вулиці Богдана Хмельницького у напрямку вул. Мельницька, в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 18.2 Правил дорожнього руху України, рухаючись у вказаному напрямку за кермом транспортного засобу уважним не був, діючи необережно, проявив злочинну недбалість, виконуючи маневр правого повороту на вул. Мельницька, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив наїзд на пішохіда, ОСОБА_2 , у той час як вона перетинала проїжджу частину по регульованому пішохідному переходу. У результаті ДТП, ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, закритий перелом шиловидного відростка ліктьової кістки зі зміщенням, закритий осколковий перелом внутрішнього відростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

За даним фактом порушено кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Внаслідок отриманних тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 було госпіталізовано до КП Міська Клінічна лікарня №1, де їй було повідомлено про необхідність операції з установки пластини з титанового сплаву, вартість якої становить 37500 грн. Від ОСОБА_1 вона фінансової допомоги не отримала, і лише зі спливом певного проміжку часу, після того, як її було виписано з лікарні, у травні 2020 року ОСОБА_1 надіслав їй поштовий переказ на суму 1000 грн.

У зв`язку з відчуттям болю у коліні, тяжкості у пересуванні, у липні 2020 року, ОСОБА_2 пройшла огляд та діагностику у кількох різних ортопедів-травматологів, кожна з яких коштувала по 600 грн., де їй було призначено операцію з ендопротезування пошкодженого колінного суглобу, загальна вартість якого становить 145600 грн., таким чином розмір матеріальної шкоди, пов`язаної з діагностикою та лікуванням становив 146800 грн.

Покликався на те, що окрім матеріальної шкоди, ОСОБА_2 було заподіяно немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, негативними змінами у її житті, важкістю виконання повсякденних обов`язків, фіксованістю уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживанні фізичних незручностей, тимчасовою відірваністю від активного соціального життя, зниженим та нестійким настроєм. В момент отримання травм, перенесла фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я та життя.

Обіцянку надати допомогу з оплати лікування відповідач не виконав, у той час як, позивачка тривалий час продовжує пересуватися з пошкодженим коліном, унаслідок чого почувається незручно, вимушена пристосовуватися до негативних умов існування, травмоване коліно з кожним днем завдає все більше страждань, а тому, за таких обставин, розмір моральної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 , заявниця оцінила у розмірі 50000 грн.

У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Kia Carens, реєстраційний № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія згідно полісу АО 3360555 із страховим лімітом за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 200 000,00 грн, останній, є зобов`язанним суб`єктом перед потерпілою ОСОБА_2 , якій він виплачує страхове відшкодування замість заподіювача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Таким чином з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 витрати понесені нею на лікування та моральна шкода у розмірі 5% від загального розміру заподіяної її здоров`ю шкоди.

Посилаючись на викладене ОСОБА_2 просила стягнути з ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія 146800 грн. страхового відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також 7340 грн. - моральної шкоди;

- з ОСОБА_1 42660 грн. заподіяної моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2022 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13.12.2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином у розмірі 146800 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 7340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 42660 грн. Стягнуто з ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія та ОСОБА_1 на користь держави судовий збір по 908 грн.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство Українська пожежно-страхова компанія в інтересах якого діє адвокат Овчаренко Р.В. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 146200 грн. і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог на зазначену суму. У випадку задоволення апеляційної скарги, змінити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія відповідно до положень ст.26-1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон). Вирішити питання щодо розподілу судових витрат у судах першої та апеляційної інстанції.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що задовольняючи позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції помилкового застосував положення ст. 22 Закону, тоді як у даному випадку, на думку апелянта, умови та підстави страхового відшкодування завданої здоров`ю, регулюються спеціальними положеннями ст.24 Закону, які не передбачають страхове відшкодування майбутніх та ймовірних витрат на лікування, оскільки зазначений підхід суперечить даному виду обов`язкового страхування, у той час як відшкодуванню підлягають виключно реально понесені витрати на лікування.

Покликається на те, що позивачкою не доведені обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, оскільки відсутнє документальне підтвердження необхідності витрат на лікування (Листок лікарських призначень форма первинної облікової документації №003-4/о та Медична карта стаціонарного хворого форму первинної облікової документації

№ 003/о), а судом першої інстанції не були застосовані положення абзаців 1 та 3 пункту 24.1 статті 24 Закону.

Наголошує, що до виду витрат на лікування, які відшкодовуються страховиком не включаються витрати, що не підтверджуються належними розрахунковими документами, види та вимоги до яких, передбачені Законами України Про захист прав споживачів, Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Надані позивачкою документи, які покладені судом в основу оскаржуваного рішення, а саме рахунок на оплату №7/2/1 від 14.07.2020 року, акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) №35384 від 14.07.2020 року, накладна та видаткова накладна, на думку страхової компанії не є розрахунковими документами, види та вимоги до яких передбачені вищевказаними законами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, страхова компанія посилається на постанову Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі №362/2159/15-ц, від 29.04.2020 року у справі №915/641/19.

На думку страхової компанії, у разі задоволення апеляційних вимог, підлягає перегляду і рішення суду в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню зі страхової компанії, оскільки сума, яку можливо стягнути становить 30 грн., виходячи з розрахунку (600 грн.х5%).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду в частині розміру стягнутої з нього моральної шкоди, просить рішення суду у цій частині змінити, зменшивши її розмір з 42660 грн. до 5000 грн.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивачка не навела у позові та не надала у ході розгляду справи будь-якого обґрунтування заявленої суми у розмірі 42660 грн.

Суд першої інстанції також не обґрунтував чому стягнув саме

42660 грн., не мотивував як заявлена до стягнення з нього сума моральної шкоди, співставлена з глибиною фізичних та душевних страждань ОСОБА_2 .

На думку ОСОБА_1 , зі змісту рішення суду не вбачається чи мало місце та у чому виразилось погіршення здібностей потерпілої чи позбавлення можливості їх реалізації.

Зазначає, що позивачка самовільно, на власний розсуд відмовилася від лікування у державній лікарні, покинувши заклад охорони здоров`я про що свідчить виписка з лікарні. На момент перебування ОСОБА_2 , у медичному закладі, відповідач був готовий позичити та передати медичним працівниками чи особисто позивачці кошти на її лікування.

Запевняє, що насправді позивачка намагається отримати грошові кошти не з метою лікування, а у зв`язку з необхідністю вирішення соціально-побутових питань, оскільки станом на теперішній час, ОСОБА_2 не зверталася до лікарів за отриманням реальної медичної допомоги. У той час, як відповідач намагався вчиняти дій з метою надання дійсної допомоги

ОСОБА_2 .

Зазначеним обставинам, суд першої інстанції, на думку

ОСОБА_1 , не надав належної оцінки, внаслідок чого допустив неповноту з`ясування обставини справи та дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Окрім того, відповідач покликається на те, що він є особою похилого віку, пенсіонером, проживає разом із дружиною, яка страждає на серцево-судинні, хронічні та онкологічне захворювання, перенесла з цього приводу операцію та потребує реабілітаційного лікування, розмір його пенсії становить 2430,85 грн., а тому розмір стягнутої з нього моральної шкоди 42660 грн. стане для нього надмірним тягарем, та з урахування майнового стану, він не має можливості сплатити заявлену позивачкою суму коштів у повному обсязі.

Позиція позивачки ОСОБА_2 на стадії апеляційного перегляду справи.

На подані відповідачами апеляційні скарги, позивачка ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Смирнов В.В. подала відзиви, у яких просить апеляційні скарги ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія та

ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У якості аргументів на спростування доводів апеляційної скарги страхової компанії, позивачка покликається на те, що основним критерієм для відшкодування витрат, закон визначає їх обґрунтованість, тобто документальне підтвердження відповідним закладом охорони здоров`я їх розміру та необхідності здійснення. При цьому, норми закону не містять імперативних вказівок про те, якими саме документами мають бути підтверджені витрати потерпілого та необхідність їх здійснення. Наголошує, що усі відповідні документальні відомості, на підтвердження понесених витрат, нею були надані суду.

На спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , позивачка зауважує, що доводи наведені ним у апеляційній скарзі є безпідставними, оскільки вона обгрунтувала свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, навівши відповідні обставини у позовній заяві. Натомість, запевняючи про намір надати допомогу, відповідач лише одноразово надіслав на її адресу грошовий переказ на суму 1000 грн., який згідно його позиції є франшизою за страховим полісом. У ході розгляду справи, позиція відповідача була побудована на тому, що він заперечував свою вину у ДТП, посилаючись на порушення вимог правил дорожнього руху саме позивачкою. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а тому з огляду на положення ч.4 ст. 1193 ЦК України, у цьому конкретному випадку, суд не може зменшити розмір відшкодування шкоди, оскільки її завдано вчиненням кримінального правопорушення.

ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Чорнуцький В.П. подав пояснення за апеляційною скаргою, у яких просить аргументи відзиву

ОСОБА_2 вважати безпідставними та необгрунтованими, та задовольнити вимоги, заявлені ним в апеляційній скарзі.

Позиція апеляційного суду.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Приписами п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України регламентовано, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 травня 2023 року, з огляду на положення ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову 196800 грн. не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову (227000,00 грн).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Обставини справи.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Судом установлено, що 04.02.2020 року приблизно о 18 годині 15 хвилин водій ОСОБА_1 керуючи технічно справним автомобілем марки «Кіа Саrens» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по сухому дорожньому покриттю лівої смуги проїжджої частини вулиці Степова на якій організовано рух транспортних засобів у двох напрямках, по дві смуги для руху в кожному напрямку, з боку вулиці Богдана Хмельницького у напрямку вулиці Мельницька, рухаючись у вказаному напрямку за кермом транспортного засобу уважним не був, діючи необережно, проявивши злочинну недбалість, виконуючи маневр правого повороту на вул. Мельницька, в бік вул. Балківська не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка перетинала проїзну частину по регульованому пішохідному переходу з право направо по напрямку руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, закритий перелом шиловидного відростка лівої ліктьової кістки зі зміщенням, закритий осколковий перелом зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, та могли бути отримані в умовах ДТП контакту автомобіля, що рухається з тілом пішохода, які викликають тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно з п. п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. (т.1 а.с. 29-32).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 липня 2021 року вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 про стягнення моральної та матеріальної шкоди скасований, призначено новий розгляд кримінального провадження за цивільним позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 про стягнення моральної та матеріальної шкоди в порядку цивільного судочинства в суді 1-ої інстанції, в іншому складі суду. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін. (т.1 а.с. 33-37).

З виписки №1231 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворої ОСОБА_2 , видної Міською клінічною лікарнею №1 Одеської міської ради вбачається, що позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з 04.02.2020 року по 12.02.2020 року. У травматологічному відділенні проведено-R-графія лівого колінного лучезап`ясного суглобів. Під місцевою анестезією проведена закрита репозиція перелому лівої променевої кістки, фіксація гіпсовою лангетною пов`язкою. Пацієнтка консультувалася з хірургом, н/хірургом, терапевтом. Ліву н/кінцівку іммобілізовано на системі скелетного витягування за кістку п`яти. У травматологічному відділенні з 04.02.2020 року по 10.02.2020 року пройшла курс консервативної терапії на системі скелетного витягування за ліву кістку п`яти. Від запропонованого оперативного лікування відмовилася в категоричній формі. 11.02.2020 року ліва н/кінцівка знята з системи скелетного витягування, імобілізована гіпсовою лангетною пов`язкою до сідничної складки. 12.02.2020 року хвору в задовільному стані виписано з відділення на амбулаторне лікування, дані лікарські рекомендації, а саме: спостереження травматолога районної поліклініки. З моменту виписки з відділення іммобілізація лівої н/кінцівки і ходьба за допомогою ходунків без навантаження на ліву н/кінцівку 8-10 тижнів. R-контроль. Іммобілізація лівої в/кінцівки в гіпсовій лангетній пов`язці з моменту травми 4-5 тижнів R-контроль (т.1 а.с. 9-10).

Лікарем КНП МКЛ 11 ОМР надано ОСОБА_3 рекомендації щодо ендопротезування лівого колінного суглобу (т.1 а.с. 11).

10 липня 2020 року позивачка пройшла консультацію лікаря ортопеда-травматолога у ТОВ Медичний центр Медікап , за результатами якої, серед іншого, ОСОБА_2 рекомендовано обмежити фізичні навантаження до ослаблення больового синдрому. Ходьба з опорою на палицю. Ортопедичні устілки. Санаторно-курортне лікування. Фізіотерпапія: магніт, фонофорез із гідрокортизоном. Ендопротезування. За консультаційні послуги лікаря позивачка сплатила 600 грн. (т.1 а.с. 12-14).

14 липня 2020 року позивачка отримала від лікаря ортопедо-травматолога Медичного центру Кардіка Асістанс консультативний висновок, згідно якого ОСОБА_2 рекомендовано провести оперативне лікування - ендопротезування колінного суглобу в плановому порядку. За отримані медичні послуги, ОСОБА_2 сплатила 600 грн. (т.1 а.с. 15-17).

Згідно рахунку на оплату №7/2/1 від 14.07.2020 року, сформованого ТОВ Кардіка Асістанс на замовлення ОСОБА_2 , вартість товару (роботи, послуги) пакет Ендопротезування колінного суглобу (IMPL-S) cтановить 144,700 грн., перебування 5 днів в палаті з поліпшеним сервісним обслуговування коштує 750 грн., а загалом разом з ПДВ 145600 грн. (т.1 а.с. 18).

Згідно полісу №АО3360555 станом на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ УПСК (т.1 а.с. 28).

Відповідно до довідки про доходи №561738, датованої 27.09.2021 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Малиновському об`єднаному управлінні ПФУ в м. Одесі і отримує пенсію за віком, середньомісячний розмір якої становить 2712,28 грн. (т.1 а.с.61,99).

Мотиви апеляційного суду та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, оскаржуване рішення суду, зазначеним вимогам закону у певній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди зі страхової компанії, суд першої інстанції виходив із того, що вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 08 квітня 2021 року доведено обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.02.2020 року та сталася з вини водія автомобіля Kia Carens, реєстраційний № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в результаті якої був здійснений наїзд на пішохіда ОСОБА_2 , внаслідок чого остання отримала ушкодження середньої тяжкості, а також те, що цивільна-правова відповідальність водія даного транспортного засобу на момент настання ДТП була застрахована у у ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія згідно полісу АО 3360555, а тому виходячи із стану здоров`я ОСОБА_2 , а саме необхідності її подальшого лікування, суд дійшов висновку про те, що з ПрАТ УПСК на користь позивачки підлягають стягненню витрачені нею грошові кошти на лікування у розмірі 1200 грн., та грошові кошти, які необхідні їй для подальшого лікування, а саме для проведення операції з ендопротезування пошкодженого колінного суглобу, включаючи перебування в палаті з сервісним обслуговуванням у загальному розмірі 145600 грн.

При цьому, суд зазначив, що позивачкою не надано доказів на підтвердження факту сплати рахунку, сформованого медичним закладом на загальну суму 145600 грн. Своє рішення про стягнення зі страхової компанії на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, суд мотивував тим, що з огляду на межі відповідальності та умови страхування, ці вимоги заявниці підлягають задоволенню на суму 7340 грн., тобто у межах 5% від розміру матеріальної шкоди, заявленою позивачкою до стягнення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ПрАТ УПСК на предмет їх обґрунтованості, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до стаття 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 17 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону).

Пунктом 24.1 статті 24 Закону передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Аналіз указаних положень закону дає підстави дійти висновку про те, що страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати, понесені ним у

зв`язку з лікуванням у закладі охорони здоров`я, при цьому відповідне право

компенсації у потерпілої особи виникає виключно (лише) у разі реального

понесення таких витрат, чому має бути відповідне документальне

підтвердження.

Таким чином, саме на час звернення із відповідним позовом до суду, особа має пройти відповідне лікування (у т.ч. числі операцію), а у обґрунтування понесених витрат, надати відповідні документальні відомості, тобто понесені витрати мають носити реальний (фактичний) характер, оскільки закон не пов`язує виникнення у страховика обов`язку компенсації можливих (ймовірних, вірогідних) витрат, які матимуть місце у майбутньому.

У справі, що переглядається, місцевий суд зазначив, що позивачкою не надано доказів на підтвердження факту сплати рахунку, сформованого медичним закладом на загальну суму 146800 грн, проте цій обставині не надав належної правової юридичної оцінки, та як наслідок дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення зі страхової компанії на користь позивачки можливих витрат на проведення операції з ендопротезування.

З огляду на викладене оскаржуване рішення суду в зазначеній частині не можна вважати законним та обгрунтованим, оскільки висновки суду в цій частині суперечать закону.

Що стосується витрат, понесених ОСОБА_2 у зв`язку з отриманням консультацій від лікарів ортопедо-травматологів у загальному розмірі 1200 грн, то такі витрати слід вважати такими, що підтверджені належними доказами і в розумінні положень приписів Закону вони підлягають відшкодуванню

ОСОБА_2 , а тому мають бути стягнуті зі страхової компанії на користь заявниці.

Зважаючи на викладені норми закону, фактичні обставини справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" у зазначеній частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення в частині стягнення з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 146800,00 грн. слід змінити до 1200,00 грн.

Поряд з цим, підлягає зменшенню і розмір матеріальної шкоди,

яка підлягає стягненню з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_2 , а саме з

7340 грн. до 60 грн., виходячи з 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю, як то передбачено ст. 26-1 Закону.

За викладених обставин, апеляційну скаргу страхової компанії належить задовольнити частково, оскільки заявницею підтверджено належними доказами понесені нею витрати на лікування в розмірі 1200,00 грн, а не 600 грн., як про те твердить представник страхової компанії.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на

предмет наявності підстав для задоволення апеляційних вимог, апеляційний суд враховує наступне.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 кошти в розмірі 42 660,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, суд врахував, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, доведена вироком суду, який набрав законної сили, отриманні внаслідок ДТП позивачкою ОСОБА_2 тілесні ушкодження, які за критерієм небезпеки життя відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, мають причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і моральною шкодою, яку він завдав позивачці, що виразилась у її душевних стражданнях та фізичному болі, внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю, порушення через це звичного способу життя, втрату працездатності та необхідності докладання додаткових зусиль для організації життя та проведення подальшого лікування.

З такими висновками місцевого суду, погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на засадах законності та відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає

залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «[…] визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

Згідно із ч.4 ст. 1193 ЦК України cуд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, місцевий суд підставно виходив із характеру отриманих позивачкою тілесних ушкоджень та їх ступеню тяжкості, тривалості лікування та труднощами, які вимушено викликали зміни у життєвих обставинах потерпілої, які унеможливили ведення нею повноцінного способу життя, у стані, що передував отриманню нею тілесних ушкоджень, унаслідок ДТП.

Апеляційний суд зазначає, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Установивши, що позивачці була заподіяна моральна шкода, зумовлена отриманням тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, беручи до уваги характер і обсяг моральних страждань потерпілої, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції при визначені моральної шкоди в сумі 42660,00 грн. повністю було дотримано принцип справедливості, пропорційності, змагальності і законності.

Відхиляючи аргументи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для зменшення розміру моральної шкоди, суд першої інстанції, детально перевірив його аргументи, надав на них вичерпну відповідь, мотивувавши своє рішення у цій частині, і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд наголошує, що всупереч доводам, викладеним у апеляційній скарзі ОСОБА_1 , жодних сумнівів у тому, що його винними діями потерпілій було заподіяно моральної шкоди, що полягає в моральних переживаннях і стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, у апеляційного суду не виникає.

Матеріалами справи підтверджується і це не спростовано

ОСОБА_1 , що через отримані травми, ОСОБА_2 вимушена була

перебувати на стаціонарному лікуванні, витрачати час та докладати додаткових зусиль для відновлення й організації звичайного способу свого життя, який

було порушено внаслідок дій відповідача. Окрім, пройденого курсу

консервативної терапії у закладі охорони здоров`я, ОСОБА_2 певний проміжок часу була вимушена проходити курс реабілітації, обмеживши навантаження на кінцівки, у ходьбі використовувати ходунки.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, який набрав законної сили, то зменшення розміру суми відшкодування шкоди, завданої злочином, на підставі скрутного матеріального становища відповідача, про що він просить у апеляційній скарзі, не узгоджується з приписами

ч. 4 ст. 1193 ЦК України.

Аргументи відповідача ОСОБА_1 , наведені ним в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні його апеляційної скарги належить відмовити, а рішення суду у оскаржуваній ним частині залишити без змін.

З огляду на ту обставину, що вимоги апеляційної скарги ПрАТ УПСК задоволено частково, відтак за наслідками апеляційного перегляду справи належить вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У відповідності до ч.1,7 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За наслідками апеляційного перегляду справи, апеляційні вимоги страхової компанії задоволено на 99,2%, оскільки із заявлених 154140 грн., позивачкою до ПрАТ УПСК, зі страхової компанії на користь заявниці стягненню підлягають лише 1200 грн. у рахунок майнової шкоди та 60 грн. у якості моральної шкоди.

Зважаючи на те, що у цій справі позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі закону, відтак судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1351,10 грн., понесені ПрАТ УПСК належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Окрім того, рішення місцевого суду у частині стягнення з ПрАТ УПСК судового збору належить змінити, зменшивши розмір судового збору з 908 грн. до 7,26 грн.

Керуючись ст. 367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2022 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином змінити, зменшивши розмір відшкодування матеріальної шкоди з 146800 грн. до

1200 грн., та моральної шкоди з 7340 грн. до 60,00 грн.

Це ж рішення суду в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія на користь держави судового збору змінити, зменшивши розмір судового збору, що підлягає стягненню з 908 грн. до 7,26 грн.

В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги, понесені Приватним акціонерним товариством Українська пожежно-страхова компанія у сумі 1351,10 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: Л.П. Воронцова

І.В. Склярська