ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3601/23 Справа № 211/3305/22 Суддя у 1-й інстанції - Середня Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/3305/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди завданої бездіяльністю органів досудового розслідування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Середня Н.Г.,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 23 грудня 2021 року ОСОБА_2 учинив щодо нього хуліганські дії, а саме ображав нецензурною лайкою та кувалдою пошкодив вхідні двері у його квартиру, які йому довелось терміново замінювати, придбавши нові за 7800 грн. З приводу вказаного він звернувся до поліції, де було заведено кримінальне провадження №0000017 від 28.12.2021р. Відповідні відомості до ЄРДР були внесені співробітниками поліції лише після кількох його скарг у тому числі й до суду. 17.02.2022р. вказане кримінальне провадження було закрито дізнавачем на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. Про факт винесення даної постанови він дізнався лише у липні 2022 року, так як жодних відомостей із поліції не отримував. І лише 20.04.2022р., через два місяці після закриття кримінального провадження поліцією, відносно ОСОБА_2 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за частиною першою статті 179 КУпАП. Постановою суду від 25.05.2022р. у справі №211/1550/22 провадження відносно ОСОБА_3 закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Таким чином, завдавши йому матеріальної та моральної шкоди, третя особа по справі завдяки правоохоронним органам не був притягнутий до відповідальності і не поніс покарання. Бездіяльність співробітників ВП №1 полягає у незаконній відмові у реєстрації його заяви про вчинення кримінального правопорушення, системному затягуванні термінів розгляду кримінального провадження, оформленні документів, у тривалій та необґрунтованій затримці оформлення адміністративного протоколу після закриття кримінального провадження. Вказаними діями йому завдано моральної шкоди, що полягає у душевних хвилюваннях з приводу його незаконних дій, а точніше бездіяльності, у зв`язку із захистом своїх прав він змушений був найняти адвоката для захисту інтересів, що потягло додаткові витрати.

У зв`язку з наведеним просив визнати незаконною бездіяльність співробітників ВП №1 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області в частині неналежного розслідування факту правопорушення вчиненого ОСОБА_2 відносно нього, стягнувши завдану вказаною бездіяльністю йому моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2022 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати, задовольнивши позов в повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що з боку правоохоронних органів проявлена систематична бездіяльність щодо належної реєстрації, досудового розслідування кримінального провадження та «перекваліфікації» даного протиправного діяння та передання матеріалів до суду. Завдяки системній бездіяльності, порушенню термінів та ін. ОСОБА_2 уник будь-якої відповідальності, навіть не відвідуючи суду чи інших правоохоронних установ. Бездіяльність співробітників ВП №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області полягає у тому числі у відмові у реєстрації заяви про злочин, через що він вимушений був звертатися зі скаргами у тому числі до суду, системному затягуванні термінів розгляду кримінального провадження, у тривалій та необґрунтованій затримці оформлення адміністративного протоколу після закриття кримінального провадження. Також відповідний протокол було направлено до суду з значною затримкою. В ході розслідування відповідач завдав йому моральну шкоду, яка полягає у душевних хвилюваннях з приводу його незаконних дій, позивач був вимушений подавати ряд скарг, звертатись на особисті прийоми до керівництва ВП №1, наймати адвоката для захисту своїх інтересів.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Дніпропетровській області просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначив, що постанова про закриття кримінального провадження від 17.02.2022 року не оскаржена та не скасована. Зазначає, що саме позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спірні відносини в частині бездіяльності слідчих ГУНП витікають з досудового розслідування вказаного вище кримінального провадження, а відтак підлягають розгляду у порядку кримінального судочинства, що виключає їх розгляд у порядку цивільного судочинства. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями ГУНП та шкодою, на яку він посилається, не надано доказів протиправних (незаконних) дій або бездіяльності ГУНП, що б надавали правові підстави для відшкодування моральної шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174, 1176 ЦК України. Крім того, не доведено розмір визначеної позивачем шкоди.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а провадження у справі частковому закриттю, з урахуванням наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що згідно талону-повідомлення Єдиного обліку №28049, 28.12.2021 о 10-04 надійшла заява до РУ про те, що за адресою: АДРЕСА_1 погрози з боку сусіда на адресу ОСОБА_1 .

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року, за скаргою ОСОБА_1 , зобов`язано керівника органу досудового розслідування ВП №1 внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення.

Постановою старшого дізнавача СД ВП №1 від 17 лютого 2022 року закрито кримінальне провадження у зв`язку встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

20.04.2022 відносно ОСОБА_2 ДОП СП ВП №1 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 173 КУпАП. Який 25 квітня 2022 року та повторно 23 травня 2022 року направлено до суду.

Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2022 року, справу направлено для належного оформлення до ВП №1.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2022 року провадження у справі №211/1550/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за статтею 173 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність завданої йому шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями працівників ВП №1 та заподіяною моральною шкодою.

Апеляційний суд не може повністю погодитися з таким висновком та зазначає наступне.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 Цивільного кодексу України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У поданому позові ОСОБА_1 просив визнати незаконною бездіяльність співробітників ВП №1 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області в частині неналежного розслідування факту правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 відносно нього, стягнувши завдану вказаною бездіяльністю йому моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)).

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу (частина друга статті 303 КПК України).

Тобто, кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг, які позивач заявив за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконною бездіяльності співробітників ВП № 1 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області у частині неналежного розслідування факту правопорушення вчиненого ОСОБА_2 відносно нього мають вирішуватися за правилами КПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/2004/18, від 30 січня 2019 року у справі №234/19443/16-ц, та від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

З урахування викладеного колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконною бездіяльності співробітників ВП №1 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області у частині неналежного розслідування факту правопорушення.

Перевіряючи доводи апелянта в частині оскарження рішення суду першої інстанції щодо відмови у стягнення моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та виходить з наступного.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зроблений висновок про те, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом із цим, у даній справі позивач, посилаючись на затягування досудового розслідування та порушення уповноваженими особами правоохоронних органів кримінального процесуального законодавства при розслідуванні правопорушення, всупереч вимогам процесуального закону, не довів обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги, зокрема те, що йому було завдано моральну шкоду, не обґрунтував її розмір й причинний зв`язок між шкодою й діями.

Так, позивач не вказав у чому саме полягала завдана моральна шкода, її характер, обсяг страждань, причинний зв`язок шкоди з протиправними діями відповідача та інші необхідні обставини. При цьому, не зазначив, якими доказами підтверджується факт завдання моральної шкоди.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед факт спричинення моральної шкоди.

При цьому слід враховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Апеляційний суд погоджується з оцінкою суду першої інстанції, що у даному спорі відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у частині відшкодування моральної шкоди, так як позивач не довів наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Подібні за змістом висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 30 січня 2019 року у справі №199/1478/17 (провадження №61-4779св18); від 03 лютого 2020 року у справі №757/66977/17-ц (провадження №61-15913св20); від 08 вересня 2021 року у справі №638/164/18 (провадження №61-446св21); від 01 грудня 2021 року у справі №638/3758/20 (провадження №61-12540св21) та інших.

Судова практика у цій категорії справ є сталою, а відмінність залежить лише від доказування.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності позивачем (як того вимагає ст.ст.12, 81 ЦПК України) заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

На підставі вище викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для розгляду поданого ОСОБА_1 позову в частині визнання незаконною бездіяльності співробітників ВП №1 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області щодо неналежного розслідування факту правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 відносно позивача в порядку цивільного судочинства, тому рішення у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про закриття провадження у справі.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального права та процесуального законодавства та повинно бути залишено без змін.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та задовольняючі апеляційну скаргу позивача частково, апеляційний суд, однак, зазначає, що апелянту було відмовлено по суті його позовних вимог, та за таких обставин підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2022 року щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльності співробітників ВП № 1 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області в частині неналежного розслідування факту правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 відносно нього скасувати, провадження в цій частині закрити.

В іншій частині рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 24 травня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв