ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року м. Чернівці

Справа № 727/159/22

Провадження №22-ц/822/434/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар Петранюк Ю.Т.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 березня 2023 року, головуючий у І-й інстанції Слободян Г.М.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у січні 2022 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Позов обґрунтований тим, що вона з відповідачем, який змінив прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_2 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2001 року. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2010 року шлюб був розірваний. У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_7 , який після розірвання шлюбу проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні.

Вказувала на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року з ОСОБА_8 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2011 року до повноліття дитини; вказане рішення суду знаходилось на примусовому виконанні у Першому відділі Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (ВП №30733222), однак відповідач, починаючи з листопада 2013 року, не сплачував повністю аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість, яка поступово збільшувалася і станом на 01 грудня 2020 року становила вже 36 426,02 грн, яка підтверджена ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2021 року та постановою Чернівецького апеляційного суду від 24 вересня 2021 року по справі №727/92/21.

Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів за рішенням суду на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 01 грудня 2020 року становить 36 426,02 грн, яка визначена остаточно рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, тому вже оспорюватись відповідачем не може.

Окрім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2020 року по справі №727/200/20 позовні вимоги задоволено частково, зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і визначені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року в справі №2-2646, на 1/5 частину зі всіх видів його заробітної плати (доходу) щомісячно до повноліття дитини; виконавчий лист №2-2646, що був виданий на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року, відкликано. Дане рішення залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, тобто набрало законної сили 01 грудня 2020 року, після чого було видано виконавчий лист №727/200/20, який направлений на виконання в Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ), по виконанню якого відкрито виконавче провадження №63978387. Внаслідок відкликанням виконавчого листа №2-2646/2011 від 22 грудня 2011 року державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Хоміцькою Д.І. 15 грудня 2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №30733222 з примусового виконання даного виконавчого листа у відповідності до вимог п.10 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року в справі №2-2646 про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини було закінчено 15 грудня 2020 року, виконавче провадження з його примусового виконання також закінчено; відповідач протягом часу виконання цього рішення суду не сплачував аліменти регулярно щомісячно у визначеній судом сумі, внаслідок чого станом на 15 грудня 2020 року утворилась заборгованість в сумі 36 426,02 грн, яку неможливо стягнути з відповідача в межах виконавчого провадження через його закінчення, однак можливо отримати новий виконавчий лист на заборгованість, що виникла, шляхом стягнення цієї заборгованості в судовому порядку.

Зазначала, що відповідач має нести відповідальність також і за прострочення сплати аліментів, оскільки заборгованість по аліментам в сумі 36 426,02 грн виникла не за один день, а за значний період часу (впродовж семи років) внаслідок неповної сплати відповідачем аліментів у розмірі, визначеному рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року в справі №2-2646. Відповідач тривалий час сплачував аліменти в розмірі, який визначав на власний розсуд, а саме меншу суму, ніж нараховувалась виконавчою службою, пеня за прострочення ОСОБА_8 сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_10 , за період з 01 грудня 2013 року до 01 грудня 2020 року, становить 459 717,44 грн, однак, згідно обмежень, встановлених ч.1 ст.196 СК України, на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню лише пеня в розмірі 100 відсотків заборгованості, що становить суму 36 426,02 грн.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів, які стягувалися на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року, в розмірі 36 426,02 грн, а також неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 36 426,02 грн.

ОСОБА_2 в лютому 2022 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про часткове звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та повне звільнення від сплати неустойки (пені).

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він щомісячно та своєчасно сплачував аліменти на утримання сина. Пеню на заборгованість зі сплати аліментів нараховує державний виконавець за заявою стягувача до закінчення виконавчого провадження, а не стягувач; на момент закінчення виконавчого провадження пеню державний виконавець не нарахував, оскільки було закінчено виконавче провадження, а тому вимога про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 36 426,02 грн є незаконною та суперечить ч. 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково на суму 5 000 грн заборгованості зі сплати аліментів, в решті позовних вимог відмовити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів, що стягувались на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року, в розмірі 36 426,02 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 36 426,02 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про часткове звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та повне звільнення від сплати неустойки (пені) залишено без розгляду.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 грудня 2011 року з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 стягнуто аліменти у розмірі частки заробітку, починаючи з 24 жовтня 2011 року до настання ним повноліття (а.с.11-12 т.1). Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Вказане рішення суду знаходилось на примусовому виконанні у Першому відділі Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (ВП №30733222), однак відповідач, починаючи з листопада 2013 року, не сплачував повністю аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка поступово збільшувалася і станом на 01 грудня 2020 року становила вже 36 426,02 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 87678 від 15 грудня 2020 року, складеним державним виконавцем Першого відділу ДВС у місті Чернівці Хоміцькою Д.І. та дана сума заборгованості підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 червня 2021 року та постановою Чернівецького апеляційного суду від 24 вересня 2021 року по справі №727/92/21, яка розглядалась за скаргою ОСОБА_8 на дії державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Хоміцької Д.І. щодо визначення суми заборгованості зі сплати аліментів. За змістом ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами у разі виникнення спору обчислюється судом. Отже, при існуванні такого спору заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів за рішенням суду на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 01 грудня 2020 року в розмірі 36 426,02 грн визначена остаточно рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, тому вже оспорюватись відповідачем не може.

У 2020 році ОСОБА_8 звернувся в Шевченківський районний суд м. Чернівці з позовною заявою до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання сина. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18 вересня 2020 року по справі №727/200/20 позовні вимоги було задоволено частково, зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року в справі №2-2646, на 1/5 частину зі всіх видів його заробітної плати (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Виконавчий лист №2-2646, виданий на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року, відкликано. Дане рішення залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року. Дане рішення набрало законної сили 01 грудня 2020 року, після чого було видано виконавчий лист №727/200/20, який направлений на виконання в Перший відділ Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ), по виконанню якого відкрито виконавче провадження №63978387. У зв`язку із відкликанням виконавчого листа №2-2646/2011 від 22 грудня 2011 року державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Хоміцькою Д.І. 15 грудня 2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №30733222 з примусового виконання даного виконавчого листа у відповідності до вимог п.10 ч. І ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року в справі №2-2646 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини було закінчено 15 грудня 2020 року, виконавче провадження з його примусового виконання також закінчено. Отже, із урахуванням наведеного та з`ясованих обставин по справі, встановлено, що відповідач протягом часу виконання наведеного рішення суду не сплачував аліменти регулярно щомісячно у визначеній судом сумі, внаслідок чого станом на 15 грудня 2020 року утворилась заборгованість в сумі 36 426,02 грн, що підтверджується дослідженим судом розрахунком заборгованості зі сплати аліментів №87678 від 15 грудня 2020 року, яку неможливо стягнути з відповідача в межах того виконавчого провадження через його закінчення, однак можливо отримати новий виконавчий лист на заборгованість, що виникла, шляхом стягнення цієї заборгованості в судовому порядку. Враховуючи наявність спору між сторонами, щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення такої заборгованості з відповідача на користь позивача.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість зі сплати пені відповідачем виникла не з незалежних від нього причин, а внаслідок неповної сплати ним аліментів у повному розмірі, визначеному рішенням суду, а тому з відповідача на користь позивачки належить стягнути пеню в розмірі 100% заборгованості зі сплати аліментів - 36 426,02 грн, оскільки відповідач мав можливість сплачувати аліменти у повному розмірі, а також погасити заборгованість вчасно, що не було ним зроблено.

Саме такий розмір пені є доцільним та достатнім для майнової відповідальності відповідача, оскільки розмір 459 717,44 грн є значним тягарем для відповідача.

Залишаючи зустрічний позов ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що справа тривалий час перебувала на розгляді в суді, розгляд справи неодноразово відкладався, відповідач (за первісним позовом) ОСОБА_2 та позивач (за зустрічним позовом) належним чином був повідомлений про призначення справи до розгляду, про дату та час розгляду справи, однак неодноразово, поспіль ані він, ані його представник не з`явилися у судове засідання.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю, а позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не залучено її як третю особу на підставі поданих нею заяв.

Зазначає, що вона мала бути залучена у даній справі як учасник справи, оскільки ця справа має значення під час вирішення спору про стягнення аліментів, зокрема заборгованість у цій справі впливає на майновий стан відповідача, який є спільним платником аліментів між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_12 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням усіх норм матеріального та процесуального права.

Апелянт помилково вважає, що суд здійснює стягнення аліментів і це якось вплине на її права, оскільки аліменти, по яких виникла заборгованість, були стягнуті з її сина ще на підставі рішення суду від 22 грудня 2011 року. Коли апелянт стала отримувати аліменти від її сина, то заборгованість уже виникла, а вказане судове рішення перестало виконуватися.

Щодо наведених апелянтом посилань на постанови Верховного Суду, то у наведених постановах предметом позову є стягнення аліментів на утримання матері та стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, на відміну від заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, неустойки (пені).

Підстави для вступу (залучення) її в судовий процес як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, відсутні, її заінтересованість у результатах вирішення спору надумана, оскільки відсутня ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача, а так само розмір стягуваної заборгованості не впливає на розмір стягуваних на її користь аліментів.

Також на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 березня 2023 року ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю, а позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Посилається на те, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки малолітньої дитини ОСОБА_2 , яка є дитиною боржника і теж потребує матеріальної допомоги, оскільки згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 квітня 2023 року у справі №727/3036/23, яке набрало законної сили, ОСОБА_2 , батько малолітньої дитини ОСОБА_2 , зобов`язаний сплачувати 1/3 аліментів із заробітної плати малолітній дитині.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апелянти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 та її представник у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Підстав для відкладення розгляду справи за клопотаннями ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не встановлено.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу, приходить до висновку про закриття апеляційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист, апеляційний перегляд справи здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, в даному випадку норм ЦПК України.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пункт 3 частини 1 статті 362 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися.

Тобто, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише у межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2021 року по справі № 1522/29828/12 (провадження № 61-6594св21) зазначається, що «у разі подання апеляційної скарги особа, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

З апеляційних скарг вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , подали апеляційні скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 березня 2023 року.

У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, апеляційній суд повинен встановити, чи вирішено оскаржуваним судовим рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09 лютого 2010 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , зареєстрований 14.07.2001 р. у відділі реєстрації актів цивільного громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м.Чернівці, актовий запис № 672, розірвано (т.1 а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21 березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_6 та ОСОБА_13 (т.1а.с.10).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_6 на коисть ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі частки заробітку, починаючи з 24 жовтня 2011 року до настання ним повноліття (а.с.11-12 т.1).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданим 15 грудня 2020 р. №87678 Першим відділом Державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 01 грудня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів становить 36 426,02 грн (а.с.13-14 т.1).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 червня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміцька Д.І на дії державного виконавця, відмовлено (а.с.15-18 т.1).

Відповідно до постанови Чернівецького апеляційного суду від 24 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 грудня 2011 року залишено без змін (а.с.19-35 т.1).

Державним виконавцем Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хоміцькою Д.І 15 грудня 2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №30733222 з примусового виконання даного виконавчого листа у відповідності до вимог п.10. ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».(а.с.36 т.1)

Колегія суддів вважає, що доводи апелянтів щодо порушення його прав є безпідставним, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень, зокрема, у судах апеляційної інстанції. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини й громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, якими врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказаною нормою визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову. Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для відкриття апеляційного провадження.

Водночас, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкованим іншими правовідносинами.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2020 року у справі № 826/3508/17.

Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях вказував, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Натомість, оскаржуване ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , рішення суду першої інстанції не містить у собі будь-яких висновків про їх права та/чи обов`язки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позовних вимог у цій справі є стягнення заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 грудня 2020 року, та не вирішується питання щодо розміру аліментів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2020 року у справі №727/3010/20 позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 від його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 07 квітня 2020 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 квітня 2023 року у справі 727/3036/23 позов ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення малолітньою дитиною повноліття.

За таких обставин, оскаржуваним судовим рішенням суду першої інстанції не було вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , які не брали участі у справі, а доводи щодо їх незалучення у справі ґрунтуються на власному тлумаченні апелянтами норм права.

Отже, встановлені обставини свідчать про те, що оскаржуване рішення безпосередньо не стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , оскільки їх правовий зв`язок із предметом спору у даній справі має ймовірний, а не очевидний та безумовний характер, що свідчить про недоведеність скаржниками факту порушення судовим рішенням їхніх прав, а рішення не містить судження про права та обов`язки особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , у відповідних правовідносинах. Рішення суду не містить жодних висновків щодо права ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , на отримання від ОСОБА_2 аліментів чи їх розміру, визначених відповідними рішеннями судів.

Посилання апелянта на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі 639/4132/20 та від 01 серпня 2019 у справі 455/1434/17, не заслуговують на увагу, оскільки в зазначених постановах вказано, що у разі звернення особи з позовом про стягнення аліментів за одночасної наявності судового рішення про стягнення аліментів на користь інших осіб, яке перебуває на примусовому виконанні, останні мають право брати участь у справі про стягнення аліментів на користь заявника, оскільки мають у ній юридичну зацікавленість до вирішення спору, тобто є заінтересованими особами, однак у зазначеній справі предметом позовних вимог є не стягнення аліментів та їхній розмір, а стягнення заборгованості за аліментами, що визначені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2011 року.

За таких обставин, у зазначених справах встановлено інші фактичні обставини, відмінні від справи, що є предметом апеляційного провадження. При цьому правовідносини у зазначених справах є відмінними від правовідносин у даній справі.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що оскаржуване рішення якимось чином порушує права ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 ..

Відповідно до частини 3 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження, за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися.

Встановивши, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , не брали участі у розгляді справи та подавши апеляційні скарги, не надали належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням суду у розумінні положень статті 352 ЦПК України вирішено питання про їхні права, обов`язки та інтереси, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 362, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про часткове звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та повне звільнення від сплати неустойки (пені) - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк