ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/1830/20 Номер провадження 22-ц/814/1827/23Головуючий у 1-й інстанції Онупко М.Ю. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар:Андрейко Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 , старшого державного виконавця Міжнародного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ткаченко Анни Олегівни на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 липня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Міжнародного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ткаченко Ганни Олегівни, зацікавлені особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2020 року вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково та визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ткаченко А.О. щодо винесення повідомлення про внесення відомостей про боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Єдиного реєстру боржників від 03.09.2019 року у ВП № 57166112 з формулюванням підстав внесення «Станом на 03.09.2019 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно до розрахунку від 03.09.2019 за період з 27.09.2018 по 03.09.2019 становить 1700 гривня (UAН), що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці», визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ткаченко А.О. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 08.10.2019 року, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 08.10.2019 року та постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 08.10.2019 року у ВП № 57166122, з формулюванням підстав її внесення «до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №641/1946/17 виданого 22.09.2017р.».

12.01.2021 року до суду надійшла заява представника заявника адвоката Хоміча А.А. про стягнення судових витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката, та з урахуванням уточнення від 29.06.2021 року просив ухвалити додаткове рішення про стягнення судових витрат з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 11800 грн. В обґрунтування заяви вказує, що при постановленні ухвали судом не вирішено питання розподілу судових витрат, що полягають в наданні правничої допомоги адвокатом заявнику по справі ОСОБА_2 ..

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 липня 2021 року заяву представника заявника адвоката Хоміча Артема Анатолійовича про стягнення судових витрат по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)Ткаченко Анни Олегівни, стягувачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах умісті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)Ткаченко Анни Олегівни витрати на правничу допомогу в розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) грн.

Рішення суду мотивовано тим,що при вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, розгляд справи за відсутності учасників судового розгляду, той факт, що судом частково задоволені вимоги скарги .

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 , адвокат Хоміч А.А. , зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою , оскільки судом не враховано , що гонорар включає всі необхідні податки , збори та обов`язкові платежі та всі необхідні витрати для здійснення своєї професійної діяльності.

Апелянт вказує , що ОСОБА_5 з`являвся в кожному судовому засіданні , однак перед судовим засіданням в усній формі вирішувалося питання про перенесення судового засідання з боку суду.

Також , адвокат Хоміч А.А. посилається на те, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача , суду першої інстанції надано низку квитанцій. Скаржник вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі втрутився у відносини між адвокатом та клієнтом , кратно змінивши фактичні , обґрунтовані витрати клієнта на правову допомогу.

ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 липня 2021 року, та ухвалити нову, якою задовольнити в повному обсязі заяву ОСОБА_2 , про стягнення витрат на правничу допомогу.

Ухвалу в апеляційному порядку також оскаржив старший державний виконавець Ткаченко А.О. Скарга мотивована тим, що суд необґрунтовано задовольнив вимогу позивача.

В обґрунтування скарги ОСОБА_6 вказує, що 21.05.2021 року їй було надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 14 по 30 червня 2021 року , про що було повідомлено Комінтернівський районний суд міста Харкова , шляхом направлення клопотання про відкладення розгляду справи. Судове засідання по даній справі відбулось 01.07.2021 року , проте судова повістка про виклик державного виконавця для участі у судовому засіданні на адресу Відділу не надходила . Тобто державний виконавець був позбавлений можливості захищати права та інтереси Відділу.

ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 липня 2021 року та ухвалити нову, якою заяву представника ОСОБА_2 , адвоката Хоміча А.А. про стягнення судових витрат , залишити без задоволення.

Від представника ОСОБА_2 , адвоката Хоміча А.А надійшов відзив на апеляційну скаргу старшого державного виконавця Міжнародного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ткаченко А.О. У відзиві адвокат Хоміч А.А просив апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення . В частині задоволених вимог оскаржувану ухвалу просив залишити без змін.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 270 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20, від 08 червня 2021 року у справі 550/936/18.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_2 06.03.2020 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2020 року вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково.

12.01.2021 року представником скаржника ОСОБА_2 адвокатом Хомічем А.А. подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги ОСОБА_2 .

Витрати ОСОБА_2 на правничу допомогу підтверджено наступними доказами у справі: договір про надання правової допомоги № 41 від 17.02.2020 року; додаткова угода від 14.07.2020 року до договору про надання правової допомоги № 41 від 17.02.2020 року; акт виконаних робіт від 11.06.2021 року до договору про надання правової допомоги № 41 від 17.02.2020 року ; квитанції № 25403371 від 17.02.2020 року на суму 300 грн., № 25563416 від 24.02.2020 року на суму 500 грн., № 25774069 від 06.03.2020 року на суму 500 грн., № 0.0..1 від 17.03.2020 року на суму 1000 грн., меморіальний ордер № 2974232SB від 18.05.2020 року на суму 500 грн., квитанції № 26743914 від 25.05.2020 року на суму 1500 грн., № 0.0..1 від 15.07.2020 року на суму 500 грн., № ПН2281638 від 29.09.2020 року на суму 700 грн., № ПН2345924 від 26.11.2020 року на суму 500 грн., № ПН2366365 від 17.12.2020 року на суму 2000 грн., № 30343314 від 12.01.2021 року на суму 1500 грн., меморіальний ордер № ПН28361473 від 13.01.2021 року на суму 200 грн.

За таких обставин, з урахуванням змісту заявлених позовних вимог, співмірність заявлених витрат із складністю справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив заяву позивача ОСОБА_2 , зазначивши , що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового розгляду, а вимога , щодо стягнення суми 6500- забезпечення участі у судових засіданнях судом не приймається до уваги.

Проте , колегія суддів вважає, що районним судом невірно визначено розмір витрат на правову допомогу що підлягають стягненню з старшого державного виконавця Міжнародного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ткаченко А.О.

Так, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні із скаргою (з урахуванням вимог уточненої скарги від 16.03.2020 року) ОСОБА_2 було заявлено 3 вимоги, 2 з яких задоволено, відповідно скаргу задоволено на 66,66%.

Як зазначалось вище , вимога , щодо стягнення 6500 грн. за забезпечення участі в судових засіданнях судом відхиляється, тож сума судових витрат що можуть бути стягнуті з відповідача повинна бути вирахувана, виходячи з того , що скаргу ОСОБА_2 , задоволено на 66,66% відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, тобто стягненню з відповідача підлягає 3 533,33 грн. ( 5300/100%= 53; 66,66% * 53 = 3533,33 грн.)

Тож , доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 частково є слушними , у зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 , адвоката Хоміча А.А.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача , суд вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності стягнення витрат на правничу допомогу, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційних скаргах і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку , що апеляційну скаргу старшого державного виконавця Міжнародного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ткаченко Анни Олегівни слід залишити без задоволення , апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Міжнародного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ткаченко Анни Олегівни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 липня 2021 року скасувати , ухвалити нову.

Стягнути з старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків)Ткаченко Анни Олегівни витрати на правничу допомогу в розмірі 3 533,33 грн ., а також витрати за подання апеляційної скарги у сумі 135,75 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов