КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7501/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023року місто Київ

справа №756/8808/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Луценка О.М., повний текст рішення складено 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на його користь:

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 листопада 2021 року по 12 вересня 2022 року у розмірі 728 038 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що з 25 квітня 2016 року він працював на посаді виконуючого обов`язки уповноваженого з антикорупційної діяльності ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» з подальшим призначенням 16 травня 2016 року уповноваженим з антикорупційної діяльності ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»та був звільнений з 03 листопада 2021 року із займаної посади відповідно до наказу №56-к/тр від 02 листопада 2021 за власним бажанням.

Вказував, що на день його звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 222 386,12 грн.

Зазначав, що відповідач 12 вересня 2022 рокусплатив у повному обсязі заборгованість по заробітній платі.

Враховуючи приписи ч.1 ст.117 КЗпП України, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнення з 04 листопада 2021 року по 12 вересня 2022 року у розмірі з 728 038,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 728 038 грн.

Стягнуто з ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на користь держави судовий збір у розмірі 7 280,38 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на підприємстві 4-денний робочий тиждень, отже кількість днів, які позивач міг би відпрацювати, якби не був звільнений - могла становити 64 робочих дні. Зазначені обгрунтування з детальним описом та підставами апелянт подавав у письмових поясненнях від 17 січня 2023 року №44/22-59, які долучені до матеріалів справи, але не взяті судом першої інстанції до уваги при ухваленні рішення.

Вказував, що відповідач неодноразово в своїх письмових поясненнях та у відзиві на позов, що долучені до матеріалів справи, звертав увагу суду на те, що при винесенні рішення необхідно враховувати вкрай тяжкий фінансовий стан підприємства, і його важливість в умовах воєнного стану та під час спаду економіки країни.

Зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на дату подання позову, підприємство розрахувалося з позивачем в повному обсязі, всього виплачено 232 165,78 гри, з урахуванням компенсації за несвоєчасну виплату, що були нараховані та виплачені в сумі 8 762,58 грн.

Посилався на те, що у виплачену суму (232 165,78 грн.) було включено вихідну допомогу в розмірі 103 808,80 грн., що становить майже 50% всієї заборгованості. Вихідна допомога не є основною заробітною платою, а нарахована та виплачена позивачу у зв`язку зі звільненням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, та є обов`язковою виплатою вихідної допомоги у розмірі, передбаченому в колективному договорі (не менше тримісячного середнього заробітку ст.44 КЗпП України).

Вказував, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що розмір присудженого до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 728 038,00 грн., в той час як розмір заборгованості із невчасно виплаченої позивачу заборгованості із заробітної плати становила лише 222 386,12 грн.

17 травня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на відсутність підстав для скасування рішення суду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та копії трудової книжки позивача, останній з 25 квітня 2016 року працював на посаді виконуючого обов`язки уповноваженого з антикорупційної діяльності ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго».

Наказом №62-к від 15 травня 2016 року ОСОБА_1 призначений на посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на підставі погодження Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №27.

Відповідно до наказу ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» від 02 листопада 2021 року №56-к/тр ОСОБА_1 з 03 листопада 2021 року звільнено з посади за власним бажанням згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України.

Як вбачається зі вказаного наказу вирішено виплатити ОСОБА_1 :

компенсацію за невикористану відпустку: щорічну за період роботи з 25 квітня 2020 року - 24 квітня 2021 року - 2 календарних дні; щорічну за період роботи з 25 квітня 2021 року - 03 листопада 2021 року - 15 календарних днів;

додаткову відпустку згідно п.3.3 колективного договору за ненормований робочий день (2021 рік) - 3 календарні дні;

вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку (ст.44 КЗпП України).

Відповідно до розрахункового листа за листопад 2021 року, сформованого ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» щодо ОСОБА_1 , уповноваженого з антикорупційної діяльності, заборгованість за підприємством на кінець місяця складає 222 386,12 грн.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що остаточний розрахунок відповідача з позивачем з виплати заборгованості нарахованої, але невиплаченої заробітної плати було здійснено 12вересня 2022року.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилаючись на ст.117 КЗпП України, просив стягнути з ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 листопада 2021 року по 12 вересня 2022 року.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» посилався на те, що позивач звільнився з роботи, коли вже були скрутні часи та існувала заборгованість з невиплати заробітної плати працівникам, адже підприємство знаходиться в стані дефолту та на всі банківські рахунки накладено арешти органами ДВС. Заборгованість з виплати заробітної плати існує на підприємстві вже тривалий час. Відповідач звертав увагу суду, що невчасний розрахунок при звільненні позивача проведено не з вини відповідача, а через обставини, які не залежать від відповідача та на які він вплинути не може. Вказував, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 728 038,00 грн., майже в чотири рази перевищує розмір невчасно виплаченої заробітної плати та є явно нерозумним та не пропорційним.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач на день звільнення остаточного розрахунку не отримав та у ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» була наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 222 386,12 грн.

Оскільки встановлено порушення відповідачем положень КЗпП України щодо невиплати заробітної плати позивачу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі ст.117 КЗпП України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром стягнутого з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 728 038 грн. за період з 04 листопада 2021 року по 12 вересня 2022 року, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, на час ухвалення рішення у даній справі стаття 117 КЗпП України відповідно до змін від 01 липня 2022 року була викладена у наступній редакції у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку №100).

Відповідно до розрахункового листка за вересень 2021 року, сформованого ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» щодо ОСОБА_1 , заробітна плата за вересень 2021 року (19 робочих днів) склала 32 497,97 грн.

Відповідно до розрахункового листка за жовтень 2021 року, сформованого ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» щодо ОСОБА_1 заробітна плата за жовтень 2021 року (15 робочих днів) склала 46 586,34 грн.

При визначенні середньої заробітної плати позивача за основу повинна братися заробітна плата за останні два повно відпрацьовані місяці - вересень, жовтень 2021 року.

А тому середньоденний заробіток становить (32 497,97 грн. + 46 586,34грн.)/(34 робочі дні) - 2326 грн.

З моменту не проведення розрахунку по виплаті заробітної плати, тобто з 04 листопада 2021 року по 12 вересня 2022 року- було 313 робочий день, а тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 728 038 грн. (313 робочі дні х 2326 грн.).

Однак, слід зазначати, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов'язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. Ймовірний розмір пов'язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов'язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний висновок міститься у постановах ВеликоїПалатиВерховного Судувід від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13.

Як вбачається з матеріалів справи, сума невиплаченої заробітної плати позивачу у розмірі 222 386,12 грн. менша, ніж визначена у цій справі сума середнього заробітку позивача за час затримки виплати при звільненні (728 038 грн.).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в суму 222 386,12 грн. також входила премія за листопад 2021 року у розмірі 18623,25 грн., вихідна допомога у розмірі 128955,03 грн., компенсація за відпустку у розмірі 33426,60 грн.

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 03 листопада 2021 року по 22 серпня 2022 року відповідач періодично проводив розрахунок з позивачем, а саме:

24 грудня 2021 року - 10691,58 грн. та 25835,89 грн.;

28 грудня 2021 року - 37036,14 грн.;

21 січня 2022 року - 17000 грн.;

04 квітня 2022 року - 32500 грн.;

08 квітня 2022 року - 55000 грн.;

29 липня 2022 року - 18048,29 грн.;

10 серпня 2022 року - 29000 грн.;

22 серпня 2022 року - 2936,84 грн;

12 вересня 2022 року - 4218,95 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду зазначила, що підприємство на дату подачі позову розрахувалося з позивачем в повному обсязі, крім того виплатило ОСОБА_1 також компенсацію за несвоєчасну виплату у розмірі 8762,58 грн. Просила врахувати тяжкий фінансовий стан підприємства та те, що на рахунки відповідача накладено арешти, що підтверджується постановами державного виконавця Подільського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ).

А відтак, беручи до уваги неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, характер цієї заборгованості, враховуючи фінансовий стан підприємства, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат у сумі 40000 грн.

Зазначена сума не відображає дійсний розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Тому, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за статтею 117 КЗпП за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню частково.

За правилами ч.1 ст.376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухваленням нового судового рішенняпро часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 40000 грн. Вказана сума визначена без урахування податків та зборів.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої хвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, виходячи з пропорційності задоволених вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 400 грн. та судові витрати понесені ДП зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 10321,03 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», місцезнаходження: місто Київ, вул. Кирилівська, 85, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 40000 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на користь держави судовий збір у розмірі 400 грн.

Судові витрати понесені Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 10321 грн. 03 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: