Справа № 487/3689/22
Провадження № 2/487/824/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

16 червня 2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання - Ященко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення їх батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є бабусею неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого вона виховує з дня народження, оскільки її дочка - відповідачка ОСОБА_3 залишила дитину на неї та з того часу вона займається вихованням, утриманням, розвитком дитини, який навчається додатково у музичній школі, намагається щоб дитина зростала у в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.. Відповідачі ніколи не проживали разом, господарство не вели, відповідач ОСОБА_2 ніколи не цікавився дитиною, не приймав участі у його вихованні, утриманні та лікуванні.

Ухвалою суду від 26.12.2022 провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та витребувано у третьої особи висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. .

16.03.2023 представник позивача надала до суду заяву про доручення до матеріалів справи доказів.

06.04.2023 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав.

Ухвалою від 10.04.2023 закрите підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

12.05.2203 представник третьої особи надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до висновку органу опіки та піклування ВК ММР та долучити до матеріалів справи докази.

15.05.2023 позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. 16.06.2203 представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

16.06.2023 представник третьої особи надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до висновку органу опіки та піклування ВК ММР, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, у зв`язку з тим, що місце їхнього проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме.

Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явилися та позивач та її представник проти такого вирішення справи не заперечували.

Суд, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги.

Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 6 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Судом встановлено, відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою позивача, що підтверджується копіює свідоцтва про народження, виданого 06.08.1991 міським відділом ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис №2941 від 06.08.1991. В подальшому ОСОБА_6 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_7 , відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого 12.02.2011 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий №39. В подальшому ОСОБА_8 14.08.2014 зареєстрували шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_9 , відповідно до копії повторного свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 12.12.2017 відділом ЗАГС Брестського райвиконкому Брестської області Республіки Білорусь, актовий №159.

Згідно копії свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження для виплати допомоги у зв`язку з народженням дитини № НОМЕР_1 від 24.11.2009, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками якого вказані: батьком - ОСОБА_2 і матір`ю - ОСОБА_6 . Відповідачі у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Майже з народження відповідачка ОСОБА_3 покинула свою дитина, виїхала проживати в інше місце, дитина з того часу постійно проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання дитини, які потребують поліпшення, оскільки задовольняють лише базові потреби, через скрутне матеріальне становище, відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 05.04.2023. Відповідачі у зареєстрованому шлюбі не перебували, відповідач ОСОБА_2 ніколи з сином не проживав.

Відповідачі долею сина на цікавились, не займались його вихованням, навчанням, розвитком здібностей та утриманням, залишивши сина проживати разом із ОСОБА_1 , яка самостійно займається вихованням, утриманням, навчанням та розвитком дитини. Відповідно до характеристики навчального закладу ЗОШ №15, ОСОБА_4 є учнем вказаного закладу, батьки дитини не беруть участі у вихованні та утриманні сини, його вихованням займається бабуся, яка систематичного виходить на зв`язок зі школою, допомагає дитині виконувати домашні завдання. Крім того, ОСОБА_4 навчається у музичній школі, багато читає, має здібності до предметів гуманітарного циклу, не пропускає школу без поважної причини.

Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6», з лікарем ОСОБА_10 укладено декларацію на медичне обслуговування дитини ОСОБА_4 , який щеплений за віком, на прийом лікаря дитина приходить завжди у супроводі бабусі ОСОБА_1 , яка належним чином піклується про здоров`я онука, виконує усі лікарські призначення.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 05.04.2023 №1172/02.02.01-22/03/14/23, орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 і ОСОБА_11 відносно їхньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно листа начальника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 16.03.2023 №01.01-18/722, було здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , та було встановлено, що за вказаною адресою останній не проживає більше року , на запрошення до відділу по Вознесенському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради не з`явився, з`ясувати думку стосовно позбавлення його батьківських прав не виявилось можливим.

Викладені обставини свідчать про свідоме ухилення відповідачів від виховання, утримання неповнолітнього сина та небажання виконувати свої батьківські обов`язки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі, тривалий час свідомо не піклуються про свого малолітнього сина, не забезпечує його фізичний та духовний розвиток, не стежить за його здоров`ям, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, фактично самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків, тому, в інтересах дитини, існують правові підстави для задоволення позовних вимог і позбавлення ОСОБА_2 і ОСОБА_11 батьківських прав відносно їхнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню вимогу про стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітньої дитини, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст. ст. 180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням викладеного та виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідачі є особами працездатного віку, тому мають об`єктивну можливість виплачувати аліменти, доказів матеріального, сімейного стану відповідачів та наявність у них утриманців суду не надано, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки вважає такий розмір аліментів розумним, який не суперечить чинному законодавству, відповідає інтересам сторін та неповнолітньої дитини, стягнення здійснювати щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви з 17.11.2022 і до повноліття дитини.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог, звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідачів на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору по 992,40 грн. з кожного.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 180-182, 263-265, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.11.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.11.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь держави судовий збір по 992,40 грн. з кожного.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць в частині стягнення аліментів на утримання дитини.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутні будь-які інші відомості.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

третьої особи - Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, місце знаходження м. Миколаїв вул. Погранична, 9, .

Суддя: С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 27.06.2023.