КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №381/1378/22
номер провадження №22-ц/824/5299/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кісілевича Олега Михайловича на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 року та на додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2022 року, ухвалені під головуванням судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А.,

у цивільній справі №381/1378/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 за результатами розгляду якого просила змінити спосіб стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановленого заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року у справі № 381/2900/21, із твердого розміру (1 050 грн.) на 1/4 частку від заробітку (доходу) батька дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня вступу рішення у силу і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року у справі № 381/2900/21, з ОСОБА_1 на її користь стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 050 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, а саме з 13 серпня 2021 року і до досягнення сином повноліття. Разом з тим, розмір аліментів присуджених до стягнення вищевказаним рішенням суду, є недостатнім для забезпечення гармонійного, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, її навчання та виховання. Враховуючи, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, беручи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, обов`язок батьків щодо утримання дитини, визначення указаного позивачем способу стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання її батьками.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Змінено спосіб стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановленого заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року у справі № 381/2900/21, із твердого розміру у розмірі 1 050 грн. на 1/4 частку від заробітку (доходу) батька дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня вступу рішення у силу і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У грудні 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Зарубайко П.І. звернувся до суду із заявою, за результатами розгляду якої просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у сумі 3 750 грн.

В обґрунтування вимог заяви зазначаючи, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі. Таким чином, витрати на правову допомогу, які остання понесла у зв`язку з розглядом даної справи судом першої інстанції, підлягають покладенню на відповідача.

Додатковим рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2022 року стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 кошти судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 2 500 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням та додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кісілевич О.М. подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просив скасувати зазначені рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову та заяви про ухвалення додаткового рішення суду, відмовити. Стягнути на користь відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказуючи, що змінюючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував відсутність доказів зміни матеріального або сімейного становища сторін чи погіршення стану здоров`я позивача, а також, що наразі позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою особою та має матеріальну підтримку від нього. Крім того, суд не звернув уваги на те, що скаржник є внутрішньо переміщеною особою та станом на дату подання позову, не мав стабільного заробітку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги в частині скасування додаткового рішення суду вказуючи, що у позовній заяві позивач не подала попереднього орієнтовного розрахунку витрат та у своїх позовних вимогах не просила стягнути витрати на правничу допомогу. Заява з доказами про понесені позивачем витрати на правову допомогу, була направлена відповідачу з порушенням норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзив подано не було.

На час розгляду справи до суду апеляційної інстанції сторонами в справі не було надано заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що батько зобов`язаний утримувати дитину (сина) до досягнення ним повноліття, відповідач є працездатним, а позивач має право вибору способу стягнення аліментів, зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 18).

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року у справі № 381/2900/21, яке постановою Київського апеляційного суду від 17 травня 2022 року залишено без змін, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково, вирішено стягнути з останнього аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 050 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, а саме з 13 серпня 2021 року і до досягнення сином повноліття (а.с. 19-25, 31-33).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч.ч.2-3 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України).

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 152/100/18.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів у зв`язку зі збільшенням витрат на дитину.

Перевіряючи зазначені обставини, колегія суддів виходить з того, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає син, на його утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, що є загальновідомими фактами та не потребують доказування.

Також, колегія суддів враховує, що з кожним роком, мінімальна заробітна плату в Україні зростає, як і зростають витрати на дитину.

Проте, заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року у справі № 381/2900/21, визначено розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 050 грн.

Таким чином, під час зростання витрат на утримання дитини, зокрема, збільшення цін на одяг, харчування, медичний догляд, відпочинок, а також збільшення розміру мінімальної заробітної плати, розмір аліментів залишається незмінним.

Крім того, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2 272 гривні.

При цьому, встановлений рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року у справі № 381/2900/21 розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1 050 грн., з липня 2022 року не відповідає половині мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Посилання скаржника на неврахування судом першої інстанції відсутності доказів зміни матеріального або сімейного становища сторін чи погіршення стану здоров`я позивача, а також перебування позивача у зареєстрованому шлюбі, колегія суддів відхиляє, оскільки підставою для звернення до суду із даним позовом є збільшення витрат на дитину. При цьому, колегія суддів враховує, що розмір аліментів встановлений рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2021 року у справі № 381/2900/21 наразі не відповідає розміру визначеному нормами діючого законодавства.

Посилання скаржника на те, що він є внутрішньо переміщеною особою та станом на дату подання позову, не мав стабільного заробітку, на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як не звільняє останнього від обов`язку утримання дитини.

Частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з наявних у матеріалах справи доказів на підтвердження правничої допомоги, зокрема, акту-приймання передачі надання правової допомоги від 28 листопада 2022 року № 04-2022/2, вважаючи, що такий розмір витрат є обґрунтованим, враховуючи поведінку сторони позивача під час розгляду справи, професійну підготовку представника до її розгляду та значення даної справи для позивача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 3 ст.141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

З матеріалів справи вбачається, що повноваження адвоката Зарубайка П.І. на представництво інтересів ОСОБА_2 у Фастівському міськрайонному суді Київської області підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги від 10 жовтня 2022 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6360/10 від 15 лютого 2018 року та договором про надання правової допомоги № 04-2022 від 07 жовтня 2022 року.

29 листопада 2022 року АБ «Зарубайко та Партнери» та ОСОБА_2 складено акт приймання-передачі наданої правової допомоги №04-2022/2, за яким сторони домовились, що суму коштів у розмірі 2 500 грн. у зв`язку з перенесенням судового засідання 10 жовтня 2022 року, зарахувати у рахунок участі адвоката у судовому засіданні, яке мало місце 28 листопада 2022 року, витрати адвоката на прибуття до суду розрахувати з 50% знижкою. Із вказаного акту також вбачається, що прибуття до суду 10 жовтня 2022 року та зустріч з клієнтом оцінено у 750 грн., а участь у судовому засіданні 28 листопада 2022 року - 2 500 грн.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, у судове засідання призначене на 10 жовтня 2022 року представник позивача не з`явився. Таким чином, підстави для стягнення коштів у сумі 750 грн., відсутні. Разом з тим, адвокат Зарубайко П.І. приймав участь у судовому засіданні 28 листопада 2022 року, яке згідно акту приймання-передачі наданої правової допомоги оцінено сторонами у 2 500 грн. Відповідач проти розміру витрат на правничу допомогу з підстави не співмірності розміру витрат складності справи та виконаній адвокатом роботи, не заперечував.

Отже, суд першої інстанції виходячи з наявних у матеріалах справи доказів щодо розміру витрат на оплату послуг адвоката, їх співмірність із виконаною адвокатом роботою, обсягом наданих послуг, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 2 500 грн.

Посилання скаржника на те, що у позовній заяві позивач не подала попереднього орієнтовного розрахунку витрат та у своїх позовних вимогах не просила стягнути витрати на правничу допомогу, а заява з доказами про понесені позивачем витрати на правову допомогу, була направлена відповідачу з порушенням норм процесуального закону, колегія суддів відхиляє, оскільки наведені обставини відповідно до вимог статей 134, 137, 141 ЦПК Україною не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні вказаного виду судових витрат.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішеннябез змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, враховуючи що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом даної справи, не підлягають стягненню з позивача.

Також слідзауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених положеннями п.2ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кісілевича Олега Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 року та додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених положеннями п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: