Справа № 351/1147/23
Провадження №2-з/351/6/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Снятин

Суддя Снятинського районного суду Івано-Франківської області Собко В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2023 року до Снятинського районного суду Івано-Франківської області через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Петричка О.Є. посилається на те, що у позивача разом з ОСОБА_2 (далі відповідачка) є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 а/з №15, у зареєстрованому шлюбі вони разом із відповідачкою не перебували.

Після того як сторони перестали проживати разом, син залишився біля відповідачки, але останнім часом, у позивача з останньою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дитини, відповідачка створює штучні перешкоди для нормального спілкування із сином позивача. Всі його намагання, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір, призводять лише до чергових конфліктів, з вини відповідачки. Вона постійно наговорює на позивача перед сином, хоча дитина дуже любить мене і хоче зі мною бачитись.

Після виїзду за кордон відповідачки з сином, остання взагалі перешкоджає позивачу спілкуватись з дитиною навіть по телефону, чим порушує його права як батька.

21 травня 2023 позивачу стало відомо, що відповідачка разом із дитиною приїхали в Україну, однак при спробі позивача взяти сина до себе, відповідачка знову вчиняла всі можливі дії, щоб помішати останньому побачитись з дитиною.

Крім того представник позивача зазначає, що йому стало відомо, що відповідачка через декілька днів знову планує виїжджати за кордон із їхнім спільним сином на невизначений термін. Тому після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, позивач планує звернутися до суду із позовною заявою про повернення дитини, яка незаконно утримується в державі, відмінній від держави її постійного проживання та усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

У зв`язку із тим, що відповідачка перешкоджає позивачу вільно та безперешкодно спілкуватись із сином, останній змушений звернутись до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-чиєму супроводі, перетинати державний кордон України, без згоди батька ОСОБА_1 .

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд встановив:

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Зі змісту заяви про забезпечення позову судом встановлено, що відповідачка по справі перешкоджає позивачу спілкуватись із їхнім спільним сином та не дає йому брати участь у вихованні дитини, крім того, на майбутнє позивачка має намір виїхати за межі України на невизначений термін, чим грубо порушує ст. 153 СК України згідно якої мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Положеннями статті 9 Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди» передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Правовідносини щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульовані положеннями Гаазької Конвенції, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року.

Виходячи зі змісту статті 3 Гаазької Конвенції уповноважений орган розглядає дії батька або матері як міжнародне викрадення за сукупності таких умов: 1) дитина мала постійне місце проживання в країні-учасниці Конвенції; 2) дитина незаконно переміщена або утримується за кордоном з порушенням справ піклування за умови, що ці права ефективно здійснювалися до її переміщення; 3) дитина не досягла 16-річного віку.

За положеннями пункту «b» частини другої статті 7 Гаазької Конвенції Центральні органи співпрацюють один з одним і сприяють співробітництву між компетентними органами своїх держав з метою забезпечення негайного повернення дітей та досягнення інших цілей цієї Конвенції. Зокрема, безпосередньо або через посередника, вони вживають усіх належних заходів для того, щоб запобігти нанесенню подальшої шкоди дитині або збитку зацікавленим сторонам шляхом вжиття або спричинення вжиття тимчасових заходів.

Згідно зі статтею 12 Гаазької Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

Предметом позовних вимог у справах про повернення дитини до іноземної держави є визнання незаконним вивезення та/або утримання на території країни тимчасового перебування дитини, забезпечення повернення її до постійного місця проживання, а також питання піклування про дитину, яке охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину і, зокрема, право визначати місце проживання дитини й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд за кордон.

Таким чином, з урахуванням положень пункту «b» частини другої статті 7, статті 12 Гаазької Конвенції позивачі у справах про повернення дитини до іноземної держави можуть подавати до суду клопотання про вжиття заходів для забезпечення позову. Зокрема, такими заходами забезпечення можуть бути заборона дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України.

У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

У спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України.

Дослідивши матеріали справи та доводи позивача, викладені у заяві про забезпечення позову, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач ОСОБА_1 , позовним вимогам, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд вважає за необхідне для забезпечення позовних вимог позивача вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-чиєму супроводі, перетинати державний кордон України, без згоди батька ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 149-150, 153, 157, 258-260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення шляхом заборони малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будь-чиєму супроводі, перетинати державний кордон України, без згоди батька ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Василь СОБКО