ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25180/22

Провадження № 22-ц/4820/1009/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/25180/22 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства фінансів України про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 березня 2023 року (суддя Продан Б.Г.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Держави Україна в особі Міністерства фінансів України про стягнення інфляційних втрат, 3 %річних та моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що на підставі рішення Хмельницького апеляційного суду від 11.11.2020 у справі № 686/1049/18 стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 21 324 грн 41 коп. втраченого заробітку з врахуванням індексу інфляції та 28000 грн витрат за надання правової допомоги у кримінальній справі, всього 49324 грн 41 коп.

Вказує, що кошти в розмірі 49324 грн 41 коп. були зараховані на його рахунок 30 червня 2022 року.

ОСОБА_1 вважає, що з відповідача слід стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, та вказує, що загальний час прострочення рахується ним з моменту винесення ухвали суду про початок розгляду справи. Тому термін заборгованості станом на 30.06.2022 складає 4 роки та 5 місяців (1612 днів).

Вказує, що сума інфляційних втрат та 3% річних складає 22121,99 грн.

Зазначає, що має право на відшкодування моральної шкоди через надмірно тривале невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з Держави Україна в особі Міністерства фінансів України на користь ОСОБА_1 22121,99 грн інфляційних втрат та 3% річних та 120 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому, посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що судове рішення є незаконним і необгрутованим, оскільки сам суд не сприяв повному об`єктивному та неупередженому розгляду справи, повністю відкинув принципи законності, безпосередності, змагальності та диспозитивності. Вказує, на те, що під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивачем визначено стороною у справі певний орган. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільний відносин, як правило в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Суд першої інстанції не надав правового висновку щодо покладених на Міністерство фінансів України завдань, та залишив без уваги той факт, що Державна казначейська служба України є правонаступником прав та обов`язків Державного казначейства України та є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерства фінансів України.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство фінансів України просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області без змін. Вважає рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Казначейством. Крім того, ОСОБА_1 не довів факт завдання останньому моральної шкоди, інфляційних втрат належними та допустимими доказами. Також позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між моральними стражданнями та діями Міністерства фінансів України.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Разом з тим, рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що Міністерство фінансів України є неналежним відповідачем у даній справі.

Проте, з такими висновком суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року у справі № 686/1049/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірною та скасовано постанову прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Прокуратури Балюка В. О. від 08 листопада 2017 року, якою відмовлено у відшкодуванні ОСОБА_1 шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 14 серпня 2018 року у справі №686/1049/18 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Прокуратури Хмельницької області задоволено частково, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про визнання протиправною та скасування постанови, відшкодування шкоди закрито.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 686/1049/18 постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 14 серпня 2018 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року у справі № 686/1049/18 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Прокуратури Хмельницької області задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 7539 грн 69 коп. втраченого заробітку, 63287 грн 07 коп. премії, 1841 грн 50 коп. інфляційних втрат, 17794 грн збитків від арешту майна та 28000 грн. витрат на правову допомогу в кримінальній справі, а всього 118462 грн 26 коп. В задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року виправлено арифметичну помилку в постанові Хмельницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення коштів за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і Прокуратури Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року. Зазначено правильно розмір інфляційних втрат 1879 грн 74 коп. замість помилково нарахованих 1841 грн 50 коп. Зазначено правильно загальний розмір суми, яка підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 118500 грн 50 коп., замість помилково нарахованих 118462 грн 26 коп.

Постановою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 686/1049/18 касаційні скарги ОСОБА_1 , Прокуратури Хмельницької області та Державної казначейської служби України задоволено частково. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 вересня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 01 жовтня 2019 року про виправлення описки скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року залишено без змін.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 686/1049/18 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та в частині стягнення з Прокуратури Хмельницької області судових витрат скасовано та в цій частині постановлено нове судове рішення. Стягнуто із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 21324 грн 41 коп. втраченого заробітку з врахуванням індексу інфляції та 28000 грн витрат за надання правової допомоги у кримінальній справі, а всього - 49324 грн 41 коп. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення втраченого заробітку і доходу відмовлено. В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року залишено без змін.

Визначена судовим рішенням сума коштів у розмірі 49324,41 грн зарахована на картку ОСОБА_1 30.06.2022 (а.с. 9).

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина 4 статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку, безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів; боржники визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) (п. 3 Порядку).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».

Рішення суду не було виконане у період з 12.11.2020 по 29.06.2022, тому стягувач має право на компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, що встановлено спеціальним законодавством (ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень») та інфляційних втрат, відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що звертаючись із позовною заявою, позивач визначив період нарахування 3% річних з 23.01.2018 (дата постановлення ухвали про відкриття провадження у справі №686/1049/18) по 30.06.2022 (дата надходження коштів у розмірі 49324,41 грн на рахунок позивача). Тоді як рішення Хмельницького апеляційного суду у справі № 686/1049/18 від 11.11.2020 набрало законної сили 11.11.2020, а тому період з якого слід нараховувати 3% річних та інфляційні втрати розпочинається з 12.11.2020 по 29.06.2022 (оскільки 30.06.2022 було виконано рішення та перераховано кошти у розмірі 49324,41 грн на рахунок позивача). Таким чином, держава Україна прострочила грошове зобов`язання, присуджене рішенням суду.

Тому, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги щодо відшкодування інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду, а сам розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 12.11.2020 по 29.06.2022 (595 днів) повинен становити 18 208, 48 грн, з них: 3% річних - 2411,61 грн, інфляційні втрати 15796,87 грн ((101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% ? 102,70% ? 103,10%) / 100%? 49324,41 (визначена судовим рішенням сума коштів) - 49324,41)

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції помилково виходив з того, що Міністерство фінансів України є неналежним відповідачем у даній справі.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22), від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункти 25-28), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (пункт 8.6)).

У даному випадку, Міністерство фінансів України не наділений повноваженнями представляти державу у спірних правовідносинах.

Водночас, незалежно від участі у справі органу, через який вона бере участь у справі, належним відповідачем у справі є саме держава Україна.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Крім того, статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями частини 1, 3, 5 та пункту 2 частини 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною 1 статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 вказала, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Разом з тим, у даній справі позивачем належними та допустимими доказами не доведено завдання йому моральної шкоди за невиконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/1049/18 від 11.11.2020.

А тому, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3% річних за період з 12.11.2020 по 29.06.2022 у розмірі 2411 грн 61 коп. (дві тисячі чотириста одинадцять гривень 61 коп.) та інфляційні втрати за період з 12.11.2020 по 29.06.2022 у розмірі 15796 грн 87 коп. (п`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто шість гривень 87 коп.), що в загальній сумі становить 18 208 грн 48 коп. (вісімнадцять тисяч двісті вісім гривень 48 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 червня 2023 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай