Єдиний унікальний номер 728/300/23
Номер провадження 2/728/117/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Роздайбіди О.В.,

при секретарі Петренко О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмач в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Бахмацького комунального виробничого підприємства "Комунальник" до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Бахмацької міської ради Ніжинського району Чернігівської області про стягнення заборгованості та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Бахмацьке комунальне виробниче підприємство «Комунальник» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість за договором найму житлового приміщення №13 та договором про надання послуг з утримання гуртожитку та прилеглої території від 01.09.2017 року загальною сумою 11546 грн. 33 коп. станом на 01.02.2023 року та визнати ОСОБА_1 з членами родини такими, що втратили право користування житловим приміщенням (кімнатою) АДРЕСА_1 та виселити гр. ОСОБА_1 з членами родини з житлового приміщення згідно статей 71-72 Житлового кодексу України та понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що 01.07.2014 року між Бахмацьким КВП та ОСОБА_1 був укладений договір найму житлового приміщення яке знаходиться на балонсоутриманні Бахмацького КВП «Комунальник», що знаходиться у власності територіальної громади м. Бахмач згідно безумовного дотримання вимог «Житлового кодексу України» редакції від 19.11.2022 р., «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого Постановою КМУ від 20.06.2018 року № 498, Положення про гуртожиток, шо знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Бахмач» затвердженого рішенням 41 сесії 7 скликання Бахмацької міської ради від 26.06.2018 р., вищезазначене приміщення було передано у тимчасове користування гр. ОСОБА_1 з членами родини за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 26,5 кв.м. (гуртожиток), строками з 01.07.2014 р. до 30.06.2015 р. і набирає чинності з дня його підписання та вважається пролонгований на той самий термін, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього Договору або його перегляд.

Відповідачу надавались послуги та житлове приміщення, але плата за них не вносилась, в результаті цього виникла заборгованість станом на 01.02.2023 р., в розмірі: 11546,33 грн.

Крім того, ОСОБА_1 з членами родини, а саме: донька ОСОБА_2 1999 р.н., син ОСОБА_3 , 2001р.н., син ОСОБА_4 2004 р.н., син ОСОБА_5 2010 р.н. тривалий час відсутні в

житловому приміщенні, більше 6 місяців, за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджують Акти по виявленню не проживання мешканців гуртожитку в кімнатах, що перебувають у комунальній власності.

Ухвалою судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23.02.2023 року відкрито провадження по справі з визначенням її розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.03.2023 року.

Ухвалою суду від 16.03.2023 року залучено до участі у справі у якості третьої особи орган опіки та піклування Бахмацької міської ради і відкладено підготовче засідання на 06.04.2023 року.

Ухвалою суду від 06.04.2023 року підготовче засідання відкладено у зв`язку з відсутніми даними про вручення судової кореспонденції відповідачу.

Ухвалою суду від 19.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.05.2023 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позов підтримав повністю, проти застосування строку позовної заяви не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнала частково, а саме позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті послуг з утримання гуртожитку та прилеглої території визнала частково, просила застосувати строк позовної давності та врахувати, що нею сплачена частина боргу в розмірі 4700 грн., на підтвердження чого надала копії квитанцій. Позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не визнала повністю, оскільки проживає в кімнаті з чотирма дітьми, один з яких є неповнолітнім, та іншого житла не має.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Бахмацької міської ради в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність.

В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Бахмацьке комунальне виробниче підприємство «Комунальник» є окремою юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку згідно із випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.19).

Рішенням Виконавчого комітету Бахмацької міської ради Чернігівської області від 29 серпня 2006 року № 275 підтверджується передача на балансоутримання та обслуговування будівлі гуртожитку по АДРЕСА_3 позивачу (а.с. 4).

Рішенням Виконавчого комітету Бахмацької міської ради Чернігівської області від 11 жовтня 2006 року № 336 надано колишньому відомчому гуртожитку ВАТ «Нафтогазмашу» статус гуртожитку Бахмацької міської територіальної громади (а.с. 3).

Рішенням сорок першої сесії сьомого скликання Бахмацької міської ради Чернігівської області від 26 червня 2018 року затверджено Положення про гуртожиток, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Бахмача, яким встановлено порядок надання жилої площі в гуртожитку, вселення на надану жилу площу, користування цією жилою площею та виселення з гуртожитку (а.с. 5-7).

01 липня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 13 найму житлового приміщення, згідно якого відповідач ОСОБА_1 та члени її сім`ї: донька ОСОБА_2 , 1999 року народження, син ОСОБА_3 , 2001 року народження, син ОСОБА_2 , 2004 року народження та син ОСОБА_5 , 2010 року народження отримали у тимчасове користування житло у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 26,5 кв.м та приміщення загального користування та зобов`язалася у встановлені терміни своєчасно вносити плату за користування житлом, комунальні та інші послуги (а.с. 14-15).

01 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг з утримання гуртожитку та прилеглої території за адресою АДРЕСА_2 , згідно з яким відповідач зобов`язана своєчасно оплачувати такі послуги та оплачувати опалення згідно тарифів, встановлених ПАТ «Облтеплокомуненерго» та спожиту електроенергію згідно тарифів ПАТ «Чернігівобленерго» (а.с. 16-17).

Відповідно до розрахунку (а.с.8) заборгованість відповідача за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з вересня 2016 року по 01 лютого 2023 року становить 11546 грн. 33 коп., з яких заборгованість з квартплати 1697 грн. 05 коп., заборгованість за електроенергію 100 грн. 76 коп., заборгованість за опалення 9748 грн. 52 коп. (а.с. 12-13).

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, як в діючій, так і в попередній редакції, регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Крім того, ст. 130 ЖК України передбачено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Питання оплати за користування житловими приміщеннями в гуртожитках та оплати за житлово-комунальні послуги врегульоване Законом від 09.11.2017 року № 2189-VIII та Примірним положенням про користування гуртожитками, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 року № 498. Зокрема в п. 11 вказаного Положення наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. При цьому, особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Таким чином, оскільки відповідач є наймачем приміщення у гуртожитку і відповідні послуги не оплачувала, у неї виникла заборгованість, існування якої вона не оспорювала, з неї необхідно стягнути оплату за послуги договором найму житлового приміщення та договором про надання послуг з утримання гуртожитку та прилеглої території.

Визначаючи розмір такої заборгованості суд враховує, що у своїй заяві відповідач просить застосувати строк позовної давності, про що не заперечував позивач.

Загальна позовна давність (строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

Визначення початку відліку позовної давності міститься в статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

В спірних правовідносинах позивач є надавачем комунальних послуг протягом тривалого часу.

Проте заборгованість, яку просить стягнути позивач виникла у відповідача в межах строку позовної давності, тобто з лютого 2020 року, а отже стягненню підлягає вся сума заборгованості згідно наданого позивачем розрахунку в розмірі 11546 грн. 33 коп.

Крім того, визначаючи розмір заборгованості суд враховує, що відповідачем була частково сплачена сума заборгованості в розмірі 4700 грн. 00 коп., що підтверджується наданими суду квитанціями (а.с. 63-64), а тому стягненню з відповідача підлягає заборгованість в розмірі 6826 грн. 33 коп., тобто позовні вимоги в частині стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково.

Згідно актів по виявленню не проживання мешканців гуртожитку в кімнаті 313, що перебуває у комунальній власності від 01.05.2022 року, 01.08.2022 року, 01.11.2022 року та 17.01.52023 року встановлено не проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою, що підтверджено підписами трьох сусідів (а.с. 8-11).

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною четвертою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі статтею 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Аналіз норм статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо).

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитись до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання. При вибутті на постійне місце проживання в інше жиле приміщення особа втрачає не тільки фактичне володіння жилим приміщенням але й намір повернутись.

При розгляді даної справи по суті суд не встановив обставин непроживання ОСОБА_1 більше шести місяців у спірній кімнаті у зв`язку із втратою інтересу до житла.

Як вбачається з її заяви, відповідачка проживає у зазначеній кімнаті з чотирма дітьми, один з яких є неповнолітнім і іншого житла не має. Крім того, відповідачка частково здійснює оплату за житлово-комунальні послуги у гуртожитку, що підтверджується наданими нею квитанціями.

Сам факт періодичного не проживання у вказаній кімнаті не є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки відповідно до статті 71 ЖК України підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є непроживання понад шість місяців в житловому приміщенні без поважних причин.

На підтвердження факту непроживання відповідача у спірному житлі позивач надав до суду акти перевірки фактичного проживання. Разом з тим, суд критично до них відноситься з огляду на ті обставини, що у них відсутній час складання, при цьому три з чотирьох днів складання актів є робочими. З огляду на це суд допускає, що відповідачка могла бути відсутня у приміщенні зокрема у зв`язку з роботою. Обставини щодо тривалого непроживання відповідача записані зі слів сусідів, які не були допитані у якості свідків у судовому засіданні. Доказів, які б безспірно свідчили, що відповідач залишила спірне житло без наміру користуватися ним сторона позивача до суду не надала.

При розгляді даної справи по суті судом не здобуто доказів наявності у відповідача будь-якого іншого житла, яке є її постійним місцем проживання.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що один з членів сім`ї відповідача ОСОБА_5 , 2010 року народження є неповнолітнім.

Згідно висновку Органу опіки і піклування Бахмацької міської ради про недоцільність визнання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, затвердженого рішенням Викнавчого комітету Бахмацької міської ради № 94 від 29 травня 2023 року (а.с. 51-52) Орган опіки і піклування Бахмацької міської ради вважає за недоцільне визнання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 686/11322/16-ц (провадження № 61-10093св19) зазначено, що: «відповідно до частин першої та третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду».

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК України).

У частині першій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співмірним із переслідуваною законною метою. Житло має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, особливої ваги надається процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс в результаті застосування виселення (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41 та § 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості з ціною позову в розмірі 11546 грн. 33 коп., що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 6826 грн. 33 коп., що становить 59,1 %.

А, тому у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 1586 грн. 24 коп. (2684 х 59,1% /100) судового збору.

Керуючисьст.ст.263-265,273,279,280-281,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов Бахмацького комунального виробничого підприємства "Комунальник" до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Бахмацької міської ради Ніжинського району Чернігівської області про стягнення заборгованості та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь Бахмацького комунального виробничого підприємства «Комунальник» заборгованість за договором найму житлового приміщення №13 та договором про надання послуг з утримання гуртожитку та прилеглої території від 01.09.2017 року за період з 01.02.2020 року по 31.01.2023 року в розмірі 6826 (шість тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 33 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь Бахмацького комунального виробничого підприємства «Комунальник» 1586 (одну тисячу п`ятсот вісімдесят шість) грн. 24 коп. понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Позивач: Бахмацьке комунальне виробниче підприємство «Комунальник», місцезнаходження: 16500, м. Бахмач Ніжинського району Чернігівської області, вул. Південна, 48, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Бахмацької міської ради Ніжинського району Чернігівської області, місцезнаходження вул. Соборності, 42, м. Бахмач Ніжинського району Чернігівської області, 16500, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 21.06.2023 року.

Суддя О.В. Роздайбіда