№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8115/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Усіченко Ірини Георгіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Колесника О.М., у цивільній справі №753/10230/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Зазначав, що з 19 квітня 2013 року по 09 грудня 2019 року він та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу ним та ОСОБА_1 було придбано за спільні кошти подружжя однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 1 811 519,00 грн., автомобіль «SUBARU TRIBECA», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, вартістю 242 000,00 грн., машиномісце № НОМЕР_2 , розташоване в м. Києві, просп. М. Бажана, 16-А, вартістю 332 622,00 грн. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив поділити майно між подружжям і визнати за ним право власності на машиномісце та автомобіль «SUBARU TRIBECA», а за ОСОБА_1 - право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , за умови грошової компенсації на його користь вартості майна в розмірі 323 000,00 грн., врахувати до суми грошової компенсації суму коштів у розмірі 37 500,00 грн., які отримала ОСОБА_1 замість нього, як орендну плату за спільну однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а також стягнути з ОСОБА_1 2 700,00 грн. вартості проведеної оцінки рухомого та нерухомого майна.

ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Зазначала, що за період шлюбу ними було придбано вищевказане майно, а також автомобіль «ГАЗ-67Б», 1952 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , вартістю 300 000,00 грн. Проте, спірна квартира була придбана за її особисті кошти та кошти позичені у її матері, а відтак, не є спільною сумісною власністю подружжя, а є її особистою приватною власністю. З урахуванням викладеного, просила визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю, визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «SUBARU TRIBECA», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, автомобіль «ГАЗ-67Б», 1952 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , та машиномісце № НОМЕР_2 , розташоване в АДРЕСА_2 , за умови грошової компенсації на її користь, що становить половину вартості вищевказаного рухомого та нерухомого майна в розмірі 375 500,00 грн. Також просила зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй половину суми заощаджень, що були ним викрадені та використані на власні потреби в розмірі 5 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 140 150,00 грн., зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй половину суми, яку він одноосібно отримав за надання в оренду спільного майна, а саме машиномісця № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на машиномісце № НОМЕР_2 в підземно-наземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , гараж НОМЕР_2 , загальною площею 15,9 м2, вартістю 332 622,00 грн.; на автомобіль «SUBARU TRIBECA», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_4 , вартістю 242 000,00 грн., на автомобіль «ГАЗ-67Б», 1952 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , вартістю 300 000,00 грн. в порядку поділу майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 37,90 м2, житловою площею 19,60 м2, вартістю 1 811 519,00 грн. в порядку поділу майна подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 936 897,00 грн. в рахунок компенсації вартості майна подружжя, що підлягало поділу.

В задоволенні частини первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 37 000,00 грн. орендної плати спільної квартири відмовлено.

В задоволенні частини зустрічного ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю, зобов`язання повернути 5 000,00 доларів США та половини суми орендної плати за оренду машиномісця відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині оцінки судом вартості квартири, невизнання квартири об`єктом її особистої приватної власності, стягнення з неї 936 800,00 грн. та відмови у стягненні на її користь 5000 доларів США і компенсації вартості спільного майна, задовольнити її зустрічний позов у повному обсязі. Посилається на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Судом було неправильно визначено вартість квартири АДРЕСА_1 , безпідставно прийнявши до уваги надані представником ОСОБА_2 звіти про оцінку, згідно яких вартість квартири визначено в розмірі 1 811 519,00 грн., які не були завчасно направлені іншим учасникам справи. Вказана вартість квартири є завищеною та не відповідає реальним цінам на нерухоме майно. Крім того, судом допущено арифметичні помилки при обрахуванні стягнутої компенсації вартості частки у квартирі. Також, суд не надав належної оцінки її доводам та наданим доказам, та безпідставно відхилив її вимоги про визнання квартири АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю. Вказана квартира була придбана нею за її особисті кошти та кошти її матері, ОСОБА_2 не приймав фінансової участі у її придбанні, більше того, він перебував фактично на її утриманні. Відповідно, у суду взагалі були відсутні підстави для вирішення питання про стягнення на користь ОСОБА_2 грошової компенсації частки у квартирі. Навпаки, саме на її користь підлягала стягненню компенсація вартості її частки у майні, яке було присуджено ОСОБА_2 . Також, вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні із ОСОБА_2 половини від їх спільних заощаджень, що становить 5000,00 доларів США, оскільки його ж представник в судовому засіданні підтвердив факт того, що він дійсно забрав 10 000,00 доларів США, дані обставини також підтверджені і перепискою сторін.

Адвокат Місечко В.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Заперечує проти доводів відповідачки, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Також не погоджуючись з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року, адвокат Усіченко І.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу. Просила змінити рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині, виключити з резолютивної частини висновок про вартість автомобіля «ГАЗ-67Б», рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину вказаної квартири та визнати право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину цієї квартири, рішення суду в частині визнання задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Посилається на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом в мотивувальній частині неправомірно зазначено про часткове визнання зустрічного позову, в той час як ані позивач, ані його представник не вчиняли вказаної процесуальної дії. Звертає увагу на те, що відзив на позовну заяву та зустрічний позов подані ОСОБА_1 з порушенням процесуальних строків, питання про поновлення яких, остання не порушувала, а тому відзив та зустрічний позов відповідачки не повинні були прийматися судом до розгляду. Вказує, що висновки суду першої інстанції про вартість автомобіля «ГАЗ-67Б» в розмірі 300 000,00 грн., а також про визнання сторонами цього факту та відсутність потреби в його доказуванні є невірним та ґрунтується на припущенні. Зазначає, що присудження ОСОБА_2 грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на квартиру було можливе за умови попереднього внесення ОСОБА_1 відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Проте, вказаної дії ОСОБА_1 вчинено не було, а відтак, суд першої інстанції був зобов`язаний визнати ідеальні частки подружжя в цій квартирі без її реального поділу.

Адвокат Пасько С.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Заперечує проти доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні адвокат Пасько С.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подану останньою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав. Проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував, просив апеляційну скаргу останнього залишити без задоволення з огляду на її безпідставність.

Адвокат Усіченко І.Г., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подану нею апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав. Проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 19 квітня 2013 року по 09 грудня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі (т.1, а.с. 23, 24-25).

Від спільного шлюбу подружжя має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В. і зареєстрованого у реєстрі за №1029, ОСОБА_1 придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 61-64).

В період зареєстрованого шлюбу сторони придбали 14 грудня 2016 року за спільні кошти подружжя автомобіль «SUBARU TRIBECA2, д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_4 , який був зареєстрований на ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (т.1, а.с. 39-40), який в подальшому був перереєстрований за тим же власником 18 червня 2020 року, отримавши реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (т.1, а.с. 41-42).

27 червня 2018 року ОСОБА_2 придбав машиномісце № НОМЕР_2 в підземно-наземній автостоянці, розташоване в АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_2 , що вбачається з договору купівлі-продажу машиномісця, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. і зареєстрованого у реєстрі за №4744, (т.1, а.с. 108-110).

Крім того, сторони та їх представники не заперечували, що вказане подружжя в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти придбали автомобіль «ГАЗ-67Б», 1952 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3 .

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_1 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на машиномісце № НОМЕР_2 в підземно-наземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , гараж НОМЕР_2 , загальною площею 15,9 м2, вартістю 332 622,00 грн.; на автомобіль «SUBARU TRIBECA», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_4 , вартістю 242 000,00 грн., на автомобіль «ГАЗ-67Б», 1952 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , вартістю 300 000,00 грн. в порядку поділу майна подружжя, та визнавши за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 1 811 519,00 грн. в порядку поділу майна подружжя, при цьому стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 936 897,00 грн. в рахунок компенсації вартості майна подружжя, що підлягало поділу.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 4 статті 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту вказаних норм у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 81 ЦПК України).

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 , була придбана ОСОБА_1 у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2015 року, тобто під час перебування у шлюбі (т.1, а.с. 61-64).

Заперечуючи проти поділу вищезазначеної квартири, ОСОБА_1 заявила, що оплата за вказане нерухоме майно була здійснена за рахунок її власних грошових коштів в розмірі 25 000,00 доларів США, а також за рахунок коштів у розмірі 10 000,00 доларів США, подарованих їй матір`ю.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 надала суду договір позики від 24 лютого 2012 року, укладений між нею та ОСОБА_4 , за умовами якого ОСОБА_1 надалаОСОБА_4 у безвідсоткову позику 25 000,00 доларів США, які остання зобов`язалася повернути протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем відповідної вимоги, а також копію розписки від 24 березня 2015 року про отримання ОСОБА_1 25 000,00 доларів США від ОСОБА_4 на виконання вимог вказаного договору позики (т.1, а.с. 154, 156, 157-159). Також ОСОБА_1 було надано копію розписки від 13 травня 2015 року про отримання в позику від її матері ОСОБА_5 10 000,00 доларів США (т.1, а.с. 155).

Разом з тим, надані ОСОБА_1 документи не є належними та допустимим доказами на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана саме за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу, а також коштів, подарованих їй матір`ю.

Зі змісту договору позики від 24 лютого 2012 року та відповідних розписок, не вбачається, що саме ці грошові кошти, отримані ОСОБА_1 , були використані для придбання спірної квартири. При цьому сам договір купівлі-продажу квартири не містить пункту, який засвідчував би, що покупець передав кошти продавцю, які є її особистою приватною власністю або отримані за договорами позики.

Крім того, ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 стверджувала, що грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США були їй подаровані її матір`ю. Разом з тим, зі змісту наданої ОСОБА_1 копії розписки від 13 травня 2015 року вбачається, що кошти в розмірі 10 000,00 доларів США були передані ОСОБА_1 саме у позику, та які остання зобов`язалася повернути за першою вимогою (т.1, а.с. 155).

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відтак, враховуючи, що позику ОСОБА_1 отримано в період шлюбу та, як стверджує сама ОСОБА_1 , отримані кошти було використано на купівлю спірної квартири, у суду були відсутні підстави вважати, що такий правочин було вчинено не в інтересах сім`ї, а отриманні в позику 10 000,00 доларів США є її власними грошовими коштами.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана саме за особисті кошти ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, квартира АДРЕСА_1 , є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також, як було встановлено судом, під час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль «SUBARU TRIBECA», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, автомобіль «ГАЗ-67Б», 1952 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , та машиномісце № НОМЕР_2 , розташоване в АДРЕСА_2 . Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, в порядку поділу майна підлягає визнанню за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину вказаного майна.

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_1 не надала згоди на присудження ОСОБА_2 грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , та попередньо не внесла відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, відповідно до вимог ст. 71 СК України, у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання права власності на автомобіль «SUBARU TRIBECA», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль «ГАЗ-67Б», номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , та машиномісце № НОМЕР_2 , розташоване в АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 з урахуванням вартості цього майна при присудженні спірної квартири ОСОБА_1 зі сплатою останньою грошової компенсації ОСОБА_2 замість його частки у праві спільної сумісної власності на цю квартиру.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 також просила стягнути з ОСОБА_2 1/2 сімейних заощаджень, що за її твердженням становить 5000,00 доларів США.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що вказані кошти були вилучені та використані ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї. Жодних доказів на підтвердження вказаної обставини не було надано й в суді апеляційної інстанції. Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 5000,00 доларів США.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року в частині відмови в задоволенні вимоги первісного позову ОСОБА_2 про врахування грошової компенсації в розмірі 37 000 грн., яку ОСОБА_1 отримала за передання в оренду спільної однокімнатної квартири, а також в частині відмови в задоволенні вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 про зобов`язання повернути половину суми орендної плати за передання в оренду машиномісця, сторонами не оскаржене, а тому апеляційний суд не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року в частині поділу спільного майна подружжя підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про визнання за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , автомобіля «SUBARU TRIBECA», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіля «ГАЗ-67Б», номер шасі (кузова) НОМЕР_3 , та машиномісця № НОМЕР_2 , розташованого в АДРЕСА_2 .

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Усіченко Ірини Георгіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року в частині поділу спільного майна подружжя скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 37,90 м2, житловою площею 19,60 м2,

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 37,90 м2, житловою площею 19,60 м2,

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_2 в підземно-наземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , гараж НОМЕР_2 , загальною площею 15,9 м2,

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину машиномісця № НОМЕР_2 в підземно-наземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , гараж НОМЕР_2 , загальною площею 15,9 м2,

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля «SUBARU TRIBECA», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_4 ,

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля «SUBARU TRIBECA», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_4 ,

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля «ГАЗ-67Б», 1952 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3 ,

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля «ГАЗ-67Б», 1952 року випуску, номер шасі (кузова) НОМЕР_3 .

В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 березня 2023 року залишити без змін.

Дані про учасників справи:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 01 червня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді