Провадження № 2/521/3769/23
УХВАЛА

про відмову у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції

28 червня 2023 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду міста Одеси Роїк Д.Я., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Фещенко Ігоря Станіславовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

27.06.2023 до суду від представника позивача адвоката І. Фещенко засобами електронного зв`язку надійшло клопотання, в якому він просить суд надати йому можливість приймати участь у судовому засіданні призначеному на 10:10 29.06.2023 року у режимі відеоконференції поза приміщенням суду, яку мотивовано тим, що він знаходиться у м. Києві, а також тим, що в Україні введено воєнний стан, у зв`язку з чим є необхідність у проведені судового засідання шляхом проведення відеоконференції.

Дослідивши матеріали зазначеної заяви, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно з ч. 2 ст. 212 ЦПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Враховуючи те, що судове засідання по вищевказаній цивільній справі призначене на 29.06.2023 року , а клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції надійшло до суду 27.06.2023, в порушення строку, передбаченого ст.212 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Тому, відмова у проведення судових засідань в режимі відеоконференції не є порушенням права на доступ до суду, з урахуванням вищевикладеного.

Керуючись ст.ст. 212, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ігоря Фещенко про участь у судовому засіданні призначеному на 10 год. 10 хв. 29 червня 2023 року в режимі відеоконференції поза приміщенням суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: Д.Я. Роїк