ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5735/23 Справа № 932/955/20 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голубніченко Владислав Олегович, на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року про зупинення провадження у справі № 932/955/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна, про визнання недійсним договору дарування, припинення права власності, поновлення права власності (суддя першої інстанції Кудрявцева Т.О.),-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна, про визнання недійсним договору дарування, припинення права власності, поновлення права власності.

В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 - матір ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_7 та Свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_6 спадкоємцями майна померлої за законом є донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке були видані вищезазначені свідоцтва про право на спадщину за законом, складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі про право власності на житло, видане Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради (серія НОМЕР_1 ) 02.06.2004 року, номер витягу 3734654, виданий Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 02.06.2004 року, реєстраційний номер 6055702, з якої частину квартири успадкувала ОСОБА_2 , частину квартири успадкував ОСОБА_1 .

Так, згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.06.2013 року частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 . 3 1999 року та по сьогоднішній день ОСОБА_1 постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 , жодного іншого майна або місця мешкання ОСОБА_1 не має.

29.12.2019 року ОСОБА_2 стало відомо, що її брат ОСОБА_1 знаходиться у безпорадному стані у зв?язку із сильним алкогольним оп`янінням. ОСОБА_1 вже більше 10 років має поведінкові розлади у наслідок постійного вживання алкоголю, часто не усвідомлює своїх дій та має психічні розлади.

Згідно відповіді на адвокатський запит від КП «Обласного медичного психіатричного центру з лікування залежностей зі стаціонаром» від 08.01.2020 № 24 стало відомо, що 30.12.2019 року ОСОБА_1 був госпіталізований у відділення інтенсивної терапії КП «Обласного медичного психіатричного центру з лікування залежностей зі стаціонаром» Дніпропетровської обласної ради». На час госпіталізації розлади здоров?я мали місце і виявлялись у вигляді тяжкого синдрому відміни, пов?язаного із вживанням алкоголю.

ОСОБА_1 встановлено діагноз: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром відміни». ОСОБА_1 не усвідомлював значення своїх дій та ледь говорив, був у безпорадному стані. ОСОБА_2 від ОСОБА_1 стало відомо, що 23 грудня 2019 року раніше не відомі йому люди запропонували йому випити з ними алкогольні напої, на що ОСОБА_1 погодився. Що відбувалось з ним за наступний тиждень ОСОБА_1 майже не пам?ятає, своїми діями керувати він не міг, був у безпорадному стані та не усвідомлював значення своїх дій.

Також, ОСОБА_1 повідомив сестрі ОСОБА_2 , що зазначені особи з якими він пив, відвозили його у якесь приміщення, ані адресу ані кількість осіб ані своїх дій ОСОБА_1 майже не пам?ятає, та йому постійно пропонували підписати якісь «документи» зміст яких останній не усвідомлював. Надалі ОСОБА_2 дізналась, що її брат ОСОБА_1 , 23.12.2019 року уклав договір дарування, серія номер: 1521, виданий 23.12.2019 року, зареєстрований приватним нотаріусом Фаст Лілією Дмитрівною Дніпровського міського нотаріального округу, рішення про державну ресстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50424616 від 23.12.2019 року о 16:37, яким ОСОБА_1 подарував частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . На час вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_1 не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати, оскільки мав психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, чим скористались невідомі особи. ОСОБА_1 не вчиняв свідомих дій, спрямованих на виникнення наслідків обумовлених оспорюваним договором. Оспорюваний договір ОСОБА_1 вважає недійсним, оскільки останній укладений всупереч його волі та загальним засадам ЦК України.

ОСОБА_1 вважає, що його конституційне право на власність порушено та незаконно позбавлено майна. При укладанні договору дарування квартири, ОСОБА_1 не мав наміру безоплатно передавати у власність, належне йому нерухоме майно, фактично сторонній для нього особі. Станом на теперішній час ОСОБА_1 продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_2 , залишається зареєстрованим в спірній квартирі, регулярно сплачує за вартість комунальних послуг, жодних заяв про зняття з реєстрації чи виключення його з членів житла до обслуговуючої будинок організації не подавав. 3 урахуванням того, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 є єдиним місцем проживання та єдиним володінням ОСОБА_1 , під час укладання оспорюваного договору дарування ОСОБА_1 не усвідомлював значення своїх дій, не міг керувати ними, не бажав настання наслідків цього правочину, до того ж ОСОБА_2 є співвласником майна, укладення оспорюваного договору дарування безпосередньо впливає на її права та законні інтереси.

На підставі вищевикладеного, позивачі просили суд визнати недійсним та скасувати договір дарування від 23.12.2019 року квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лілією Дмитрівною, серія та номер 1521; скасувати запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартири АДРЕСА_1 , що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; поновити за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно - квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна, про визнання недійсним договору дарування, припинення права власності, поновлення права власності, зупинено на час хвороби відповідача ОСОБА_3 .

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голубніченко Владислав Олегович, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала складена без повного з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, без доведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково вважає встановленими, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Так, апелянт посилається на те, що підставою для зупинення провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 252 ЩІК України, є підтверджена належними та допустимими доказами (медичною довідкою) наявність захворювання учасника справи, що виключає можливість явки такого учасника до суду протягом тривалого часу.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції помилково виходив із того, що відповідачем доведено обгрунтованість заяви про зупинення провадження у справі через захворювання з огляду на переклад з німецької мови «Підтвердження обстеження» від 21.11.2022 року, лист ОСОБА_6 з якого вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить обстеження у клініці університету Фрайбурга з 29.11.2022 року. А також, як вбачається з перекладу з німецької мови на українську мову листа АОК ПЛЮС, Центру медичного постачання Айзенах ГМБХ Факультету внутрішньої медицини від 03.02.2023 року, хворий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на подальшому лікуванні з приводу наявного хронічного лімфолейкозу.

Суд першої інстанції не врахував та не дослідив доказів того, що відповідач не надав саме тих медичних довідок, які доводять, що його захворювання виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу, оскільки довідки наданні відповідачем разом із заявою, лише інформують суд про наявність інвалідності, певного захворювання, проведеним та закінченим у зв?язку з цим стаціонарне лікування та проходженням періодичного лікування. Суд жодним чином не встановив чи визначають докази надані відповідачем до заяви довготривалість лікування, що унеможливлює його участь у судових засіданнях, адже втановлення цього факту є основоположним при зупиненні провадження у справі в порядку п. 2 ч. 1 ст. 252 ШПК України.

З довідок, які суд врахував, як визначальні в питанні достатності предмету доказування для зупинення провадження у справі у зв?язку з захворюванням, вбачається:

- з листа Університетської клініки Фрайбурга від 21.11.2022 року вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить обстеження у клініці університету Фрайбурга з 29.11.2022 року, але з цього листа жодним чином не вбачається інформації про дату початку, термін, складність та визначений спосіб лікування, як до прикладу амбулаторне чи стаціонарне чи потрібно проводити оперативне втручання, що мого б надавати суду безперечні підстави враховувати вказаний лист як достатній доказ обгрунтованості зупинення провадження у справі;

- з листа АОК ПЛЮС, Центру медичного постачання Айзенах ГМБХ Факультету внутрішньо медицини від 03.02.2023 року, вбачається, що хворий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на подальшому лікуванні з приводу наявногохронічного лімфолейкозу, але також не можливо визначити дату початку, термін, складність та визначений спосіб лікування.

Навпаки, з виписного епікризу із історії хвороби №8096/361 від 20.09.2022 року слідує, що відповідач закінчив своє стаціонарне лікування 18 листопада 2022 року, згідно висновку лікаря його стан декілька покращився та є задовільним.

Крім того Відповідач взагалі не з?являвся до суду на жодне судове засідання, але суд не враховує його систематичну неявку, що наводить на висновки про можливість розгляду справи за відсутності Відповідача.

Також, суд не бере до уваги процесуальну можливість відповідача взяти участь у судовому засідання у режимі відеоконференції за допомогою програмного продукту «Easycon», якою останній свідомо не користується, оскільки з довідок наданих медичними установами не вбачається складність, періодичність та режим лікування, тому з боку відповідача відсутні підтвердження істотних перешкод приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу «Easycon».

Суд першої інстанції, дослідивши заяву та додані до неї документи, дійшов помилкового висновку та надмірного формалізму, а за таких обставин були відсутні достатні правові підстави для задоволення заяви відповідача про зупинення провадження у справі.

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957с16 зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 татті 6 Конвенції про захист прав людини і оболо оо ох них свобод ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №8475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Оскільки майно позивача перебуває у власності відповідача внаслідок шахрайських дій, він позбавлений можливості реалізувати своє на нього, а аналізуючи дії відповідача, строки та порядок розгляду справи, подання останнім заяв про зупинення провадження у справі, це можливість затягнути розгляд справи та позбавити можливості позивача реалізувати право власності на своє майно.

Апелянт посилається також на те, що суд першої інстанції проігнорував застосування процесуальної норми, оскільки не врахував заборону на зупинення провадження у справі, у випадку наявності адвокатів у сторони по справі. На підтвердження обгрунтованості відсутності представника з боку відповідача суд обмежився лише відомостями зазначеними в тексті заяви про зупинення провадження у справі, не вимагаючи надання доказів про припинення чи розірвання договорів про надання правової допомоги з представниками.

ОСОБА_1 зауважує про те, що заява про зупинення провадження у справі була надіслана ОСОБА_3 від 20.04.2023р., що підтверджується фотокопією конверту (яка додається до скарги) посилка за № 0433 відправлена з поштового відділення ТОВ «Нова Пошта», яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. О.Гончара, буд. 14. З конверту вбачається, що відправник посилки значиться-відповідач, дата відправлення 20.04.2023р.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі, що є порушенням права Позивача в доступі до правосуддя, а також порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

11 травня 2023 року справа надійшла до апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16травня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 травня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали про відкриття провадження сторонам у справі та копію апеляційної скарги відповідачу у справі було надіслано засобами поштового зв`язку, позивачу ОСОБА_2 також було надіслано копію ухвали про відкриття провадження на її електронну пошту, яку вона отримала 12.04.2023 року.

Копію ухвали про відкриття провадження сторонам у справі та копію апеляційної скарги відповідачу третій особі у справі було надіслано засобами поштового зв`язку, адвокату Голубніченко В.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 було надіслано копію ухвали про відкриття провадження на його електронну адресу та яку він отримав 16.05.2023 року.

Сторони по справі не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

13 червня 2023 року від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голубніченко Владислав Олегович, надійшло клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати від Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону з метою виїзду з країни - України за період з 01.08.2022 по теперішній час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_3 , виданий 25.06.2003 року, видавник: Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, країна громадянства: Україна, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , закордонний паспорт Україна серія на номер: НОМЕР_4 від 09.06.2016 на ім?я BRIURHOVETSKYI YEVHEN, орган що видав: 1202.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно частини 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Оскільки апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі, тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голубніченко Владислав Олегович, підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процессуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом 2 групи з загального захворювання, що підтверджується копією Пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 796424.

Відповідно до копії Виписки з амбулаторної карти, довідки лікаря від 04.10.2022 року ОСОБА_3 має діагноз: «В-клітинний лімфоцитарний лейкоз. Кл гр ІІ А ст».

Як вбачається із копії Виписного епікрізу із історії хвороби № 8096/361 від 20.09.2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має діагноз: «В-клітинний лімфоцитарний лейкоз. Кл. гр. ІІ А ст.».

На підтвердження заяви про зупинення провадження у справі позивачем надано суду переклад з німецької мови «Підтвердження обстеження» від 21.11.2022 року, цим листом Університетською клінікою Фрайбурга підтверджується, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить обстеження у клініці університету Фрайбурга з 29.11.2022 року.

Як вбачається з перекладу з німецької мови на українську мову листа АОК ПЛЮС, Центру медичного постачання Айзенах ГМБХ Факультету внутрішньої медицини від 03.02.2023 року, хворий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на подальшому лікуванні з приводу наявного хронічного лімфолейкозу.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження, суд першої інстанції керуючись п. 2 ч. 1 ст. 252 ЦПК України виходив з того, що хвороба відповідача ОСОБА_3 виключає можливість його явки до суду протягом тривалого часу, що є підставою для зупинення провадження на час хвороби відповідача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу.

З матеріалів справи видно, що у січні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна, про визнання недійсним договору дарування, припинення права власності, поновлення права власності.

В заяві, яка надійшла до суду 21.04.2023 року, відповідач просить зупинити провадження у справі, посилаючись на те, що він не має змоги брати участь у судових засіданнях по даній цивільній справі у зв`язку з тяжкою хворобою, йому призначене екстрене лікування у Німеччині, куди він на даний час вимушений екстрено виїхати, де і перебуває, проходячи курс лікування; жодної фізичної можливості з`явитися до зали судових засідань у нього немає; у нього діагноз - лейкоз, він є інвалідом 2 групи. Крім того, на сьогоднішній день він розірвав усі договори про надання правничої допомоги зі своїми адвокатами, у зв`язку з чим об`єктивно розглянути цивільну справу № 932/955/20 без його участі неможливо. Він наполягає на слуханні справи за своєї участі та бажає захищати свої права та інтереси в судовому засіданні. Заява аналогічного змісту надійшла від відповідача 07.02.2023 року, яка міститься в матеріалах справи разом з долученими до неї копіями медичних документів.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження наявності обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, відповідачем до заяви про зупинення провадження у справі додано копії:

- копію листа «Підтвердження обстеження» від Університетської клініки Фрайбурга від 21.11.2022 року, в тому числі з перекладом на державну мову;

- копію виписки з амбулаторної картки;

- довідку сімейного лікаря від 04.10.2022 року;

- копію пенсійного посвідчення серія НОМЕР_5 від 15.11.2022 року;

- копію виписного епікрізу із історії хвороби №8096/361 від 20.09.2022 року;

- копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 796424 від 26.10.2022 року;

- копію листа АОК ПЛЮС, Центру медичного постачання Айзенах ГМБХ Факультету внутрішньої медицини від 03.02.2023 року, в тому числі з перекладом на державну мову.

Вказаними документами підтверджується факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом 2 групи з загального захворювання, має діагноз: «В-клітинний лімфоцитарний лейкоз. Кл гр ІІ А ст», та періодично у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я проходить обстеження та перебуває на лікуванні з приводу наявного хронічного лімфолейкозу, в тому числі в Німеччині, разом з тим, вказаними документами не підтверджується факт тривалості лікування, яка унеможливлює явку відповідача до суду протягом тривалого часу.

Так, з листа ОСОБА_6 від 21.11.2022 року вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить обстеження у клініці університету Фрайбурга з 29.11.2022 року, однак, з вказаного листа неможливо встановити з якого саме приводу відповідач проходить обстеження та тривалість такого обстеження.

Крім того, слід звернути увагу на те, що лист датовано 21 листопада 2022 року, а згідно його змісту відповідач перебуває на обстеженні з 29 листопада 2022 року, а тому колегія суддів вважає, що вказаний доказ містить суперечності, а тому не може бути належним, достовірним доказом на підтвердження обставин.

З листа АОК ПЛЮС, Центру медичного постачання Айзенах ГМБХ Факультету внутрішньо медицини від 03.02.2023 року, вбачається, що хворий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на подальшому лікуванні з приводу наявного хронічного лімфолейкозу, проте, з вказаного листа не можливо встановити дату початку лікування, складність такого лікування та тривалість такого лікування, відсутні відомості стосовно стану здоров`я пацієнта, а саме: стан здоров`я погіршився чи пацієнт проходить вказане лікування проводиться у профілактичних цілях, а також неможливо встановити спосіб лікування, а саме: пацієнт перебуває на стаціонарному лікуванні чи на амбулаторному, а тому колегія суддів не може вважати вказаний доказ достовірним, оскільки він не підтверджує факту тривалості лікування, яка унеможливлює явку відповідача до суду протягом тривалого часу.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази, які навпаки підтверджують той факт, що стан відповідача декілька покращився та є задовільним, що в свою чергу спростовує твердження відповідача та висновки суду про те, що відповідач через свій стан здоров`я не має можливість прибути до суду протягом тривалого часу.

Навпаки, з виписного епікризу із історії хвороби № 8096/361 від 20.09.2022 року слідує, що відповідач закінчив своє стаціонарне лікування 18 листопада 2022 року, згідно висновку лікаря його стан декілька покращився та є задовільним.

Твердження відповідача у заяві про зупинення провадження, яка направлена ним засобами поштового зв`язку «Новою поштою» та яка надійшла до суду 07 лютого 2023 року про те, що йому призначене екстрене лікування в Німеччині, а тому він змушений екстрено виїхати до Німеччини не можуть бути взяті до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами та є сумнівними так як згідно листа ОСОБА_6 від 21.11.2022 року він вже перебуває на обстежені в Німеччині з 29.11.2022 року.

Також, в заяві про зупинення провадження відповідача наявні і інші суперечності, а саме: відповідач зазначає, що йому екстрено виїхати до Німеччини на лікування і в той же час зазначає, що він вже там перебуває, при цьому, заяву направляє як видно з конверту 07.02.2023 року з відділення «Нової пошти» № 36, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. О.Гончара, 14 (том № 2, а.с. 195).

Крім того, 21.04.2023 року відповідач з відділення «Нової пошти» № 36 розташованого за адресою: м .Дніпро, вул. О.Гончара, 14 направив аналогічну заяву про зупинення провадження, що підтверджується конвертом (том № 2, а.с. 241) та яка надійшла до суду 21.04.2023 року, що в свою чергу також спростовує твердження відповідача щодо перебування його на постійному лікуванні в Німеччині.

Судом першої інстанції не було враховано того, що відповідач має право скористатись правовою допомогою через адвоката з метою захисту своїх прав, в тому числі безоплатною правовою допомогою.

Згідно з ч. 3 статті 252 ЦПК України суд не зупиняє провадження у випадках, встановлених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника.

Змістом заяви про зупинення провадження підтверджує той факт, що адвокатами йому надавалась правова допомога, а тому у суду не було підстав для зупинення провадження у відповідності до ч. 3 статті 252 ЦПК України.

Твердження відповідача в заяві про зупинення про те, що на день складання вказаної заяви він розірвав усі договори про надання правової допомоги зі своїми адвокатами є такими, що не підтверджуються будь-якими доказами, а тому не заслуговують на увагу.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що судом зупиняючи провадження не було враховано процесуальну можливість відповідача взяти участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного продукту «EasyCon» та не роз`яснив відповідачу про наявність у нього такого права та щодо можливості у суду на її проведення.

Згідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд першої інстанції не надав оцінки зазначеним вище обставинам та не врахував, що зупинення провадження у справі у випадку захворювання учасника справи можливо лише у разі захворювання, яке виключає його явку до суду протягом тривалого часу, як це передбачено ч. 2 п. 1 ст. 252 ЦПК України, а також того, що таке зупинення не можливе з підстав ч. 3 статті 252 ЦПК України.

Визначаючи наявність підстав для зупинення провадження у справі, повинно бути ураховано, що зупинення може мати місце, якщо є обставини, які перешкоджають розглянути справи у встановлені процесуальні строки і з дотриманням прав усіх учасників справи. Обов`язковою ознакою таких обставин є їхня значна тривалість у часі.

Також слід зазначити, що зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Щодо клопотання представника позивача щодо витребування доказів, то апеляційний суд виходить з наступного.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина 1 статті 369 ЦПК України).

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з цим клопотання про витребування письмових доказів по справі задоволенню не підлягає.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з урахуванням обставин справи та таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Ураховуючи предмет пред`явленого позивачем позову, строки розгляду, та обставини того, що відповідач може забезпечити свою особисту участь у розгляді справи поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного продукту "EasyCon", а також, через своїх представників, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі на час хвороби відповідача, не врахувавши, що таке зупинення провадження у справі суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує право позивача на розумні строки розгляду справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374, 379, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голубніченко Владислав Олегович, - задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3статті 389 ЦПК України.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В. Халаджи