Провадження № 2-о/127/209/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжям, що має дітей, -

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із заявою про розірвання шлюбу подружжям, що має дітей. Заява мотивована тим, що з 08.09.2007року заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак подружнє життя між ними не склалось, ведення спільного господарства припинилося, шлюбні відносини не підтримуються. Вказують, що подальше збереження шлюбу є небажаним та неможливим, подружжя досягло взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, участі у вихованні спільних неповнолітніх дітей, визначення місця проживання малолітньої доньки після розірвання шлюбу та умов матеріального забезпечення. Вказані умови погоджені договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 18.04.2023 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б.

Ухвалою суду від 28.04.2023року відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник заяву підтримав, просив задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заяву підтримали просили задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 08.09.2007року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області за актовим записом №2392.

У сторін є спільні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вказують заявники, подружнє життя між ними не склалось, ведення спільного господарства припинилося, шлюбні відносини не підтримуються. Вказують, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі.

Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до частини третьої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Згідно з статтею 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка (частини третя, четверта статті 56 СК України).

Водночас відповідно до статті 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 8 постанови Пленуму від 27 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (стаття 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Частиною третьою статті 109 Сімейного кодексу України встановлено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу (частина четверта цієї статті).

Як з`ясовано судом та вбачається зі змісту поданої заяви, заявники досягли взаємної щодо визначення місця проживання дитини, участі у вихованні, уклавши договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 18.04.2023 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б.

Таким договором ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_2 встановили місце проживання, порядок здійснення батьківських прав, виховання їхньої неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Зокрема, вказаним договором визначено наступне. Відповідно до цього договору місцем проживання доньки ОСОБА_4 , батьки визначили місце проживання батька. У разі зміни місця проживання доньки ОСОБА_6 , батько зобов`язується попереджувати матір письмово із зазначенням точного місця проживання доньки ОСОБА_6 не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. Донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право визначати місце свого проживання самостійно відповідно до ч.3 ст. 160 СК України.

У строк, передбачений частиною четвертою статті 109 Сімейного кодексу України, дружиною або чоловіком заява про розірвання шлюбу не відкликалася.

Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали заявників на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими і суперечить їх інтересам, що в силу частини другої статті 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, оскільки примирення та збереження шлюбу не можливе, на чому наполягають заявники.

Водночас, заявники просили суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно дост.161 СК України, за наявності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) від 22 грудня 2021, та окрім цього визначив, що зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Одночасно Верховний Суд наголошує на тому, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним за наявності підстав вважати, що це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч.4 ст.157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Предметом даного договору є визначення місця проживання та дії з виховання, навчання, догляду за дитиною або поєднаних цих елементів, спрямованих на забезпечення нормального фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Договір укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18.04.2023 укладено нотаріально-посвідчений договір відповідно до ч.4 ст. 157 та ст. 160 СК України щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., за яким сторони визначили у добровільному порядку місце проживання їхньої дитини - ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_1 та їхню участь у вихованні дитини.

Проте, суд зазначає, що у випадку неналежного виконання батьком або матір`ю покладених на них обов`язків щодо утримання і виховання дитини ОСОБА_6 , та порушення умов укладеного між сторонами Договору про визначення місця проживання дитини та участь батьків у їх вихованні, мати або батько дітей мають право звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 75,76,104,105,109,110-114,157,160 СК України, керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 293, 352-355 ЦПК України, суд-

вирішив:

Заяву задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований 08.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2392.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за спільною згодою батьків, разом з батьком ОСОБА_1 , згідно нотаріально засвідченого договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 18.04.2023року.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 29.05.2023року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Суддя: