Справа № 510/306/23
Провадження 2/510/745/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.23 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,0859 га (кадастровий номер :02:002:0282), цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.02.2023 р. між ним та відповідачкою, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки розміром 0,0859 га (кадастровий номер :02:002:0282), який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідачка у встановленому законом порядку, не зареєструвала право власності на даний житловий будинок, тому придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, він просить задовольнити позовні вимоги.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Златі Д.С. направив до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Відповідач по справі, у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 01.02.2023 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами разом з земельною ділянкою розміром 0,0859 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2009 р., згідно якого ОСОБА_2 успадкувала житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 після смерті чоловіка; Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.02.2016 р., відповідно до якого земельна ділянка розміром 0,0859 га (кадастровий номер :02:002:0282), цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 ; технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 , самочинних споруд немає.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 01.02.2023 р. позивач домовився із відповідачкою про купівлю житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки розміром 0,0859 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . В той же день було укладено відповідний письмовий договір купівлі продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Сторони домовились про усі суттєві умови договору, крім того, відбулось повне виконання договору, а саме відповідачка передала позивачу у власність нерухоме майно, а позивач передав відповідачці обумовлену суму коштів, що підтверджується розпискою, у договорі купівлі продажу. Таким чином, позивач фактично вступив у володіння даним нерухомим майном, користується ним з 01.02.2023 р.

До теперішнього часу договір нотаріально не посвідчений, оскільки відповідач повідомила позивачу що не зможе надати нотаріусу правовстановлюючі документи на нерухоме майно, державну реєстрацію яких здійснено у встановленому порядку, оскільки, хоча вона і є власником відчуженого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2009 р., однак своє право на нерухоме майно вона не зареєструвала належним чином.

Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідач завірила позивача, що вона є власниками нерухомого майна і в неї наявні всі правовстановлюючі документи.

Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 01.02.2023 р., відповідач не мала право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав позивачу нерухоме майно.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передана обумовлена сума, а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висувала вимог щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами з земельною ділянкою розміром 0,0859 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши нерухоме майно у відповідачки, яка фактично не мала права його відчужувати на той період, оскільки право власності відповідачки на нерухоме майно не було зареєстровано у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку розміром 0,0859 га (кадастровий номер :02:002:0282), цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 330, 388, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності наземельну ділянку розміром 0,0859га, розташовану за адресою - АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:002:0282), цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін