Справа № 756/3796/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9448/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Резнік Катерини Олександрівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Шевчука А.В., у цивільній справі № 756/3796/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті. Зазначала, що 15 березня 2022 року вона втратила зв`язок із сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В той же час, вказувала, що разом із сином ОСОБА_2 евакуювалась з м. Маріуполь до більш безпечнішого місця, однак при евакуації вони потрапили під обстріл, внаслідок чого ОСОБА_2 загинув. 04 серпня 2022 року вона звернулася до Оболонського УП ГУНП у м. Києві та повідомила, що 15 березня 2022 року втратила зв`язок із сином ОСОБА_2 , який перебував за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь. На підставі даної заяви Оболонським УП ГУНП у м. Києві було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України. 14 березня 2023 року слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Красносельським А.С. було повідомлено, що станом на 14 березня 2023 року місцезнаходження зниклого ОСОБА_2 не встановлено. В зв`язку з цим, вона звернулася до Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві, яким її повідомлено про те, що для підтвердження факту смерті не надано документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, а тому, отримати свідоцтво про смерть у відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України (в зоні бойових дій), на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Зазаначала, що вона позбавлена можливості в позасудовому порядку здійснити реєстрацію смерті сина та отримати відповідне свідоцтво про смерть. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд встановити факт смерті її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на її думку помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполь, Донецької обл., Україна.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Резнік К.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполь, Донецької обл., Україна. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_2 не може здійснити державну реєстрацію смерті сина, оскільки на даний час у неї відсутні належні документи для реєстрації смерті, зокрема лікарське свідоцтво про смерть або фельдшерська довідка про смерть, оскільки тіло загиблого не вдалось забрати з тимчасово окупованої території. Встановлення факту смерті сина ОСОБА_1 необхідне для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , отримання свідоцтва про смерть та подальшого його використання у цивільно-правових відносинах.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Резнік К.О. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Оболонським УП ГУНП у м. Києві було відкрито кримінальне провадження №0001386, відомості про яке внесені до ЄРДР 04 серпня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 9).

14 березня 2023 року слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Красносельським А.С. було повідомлено, що кримінальне провадження №0001386, зареєстроване по факту безвісті зниклого ОСОБА_2 , відповідно до ст. 218 КПК України передано до ГУНП Донецької області для подальшого досудового розслідування. На момент передачі кримінального провадження місцезнаходження зниклого ОСОБА_2 не встановлено (а.с. 10).

Згідно листа Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві від 20 січня 2023 року №71/33.5-80, ОСОБА_1 повідомлено про те, що для підтвердження факту смерті не надано документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, а тому, отримати свідоцтво про смерть у відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України (в зоні бойових дій), на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (а.с. 11-12).

З метою встановлення факту смерті сина: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасово окупованій території України ОСОБА_1 звернулася до суду.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надала суду будь-яких доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерську довідку про смерть (форма №106-1/о). Посилання заявника на відкрите кримінальне провадження, яке підтверджує, що місцезнаходження зниклого громадянина ОСОБА_2 не встановлено, не є підставою для встановлення факту смерті вказаного громадянина. Більше того, обґрунтування заяви є непослідовним і нелогічним з огляду на пояснення про втрату зв`язку із особою, в той же час, про спільну евакуацію разом із повідомленням про зникнення особи безвісти та її розшук. При цьому, суд звернув увагу заявника, що порядок визнання фізичної особи безвісти відсутньою або оголошення її померлою визначено Главою 4 Розділу IV ЦПК України і не є тотожними з поняттям і процедурою встановлення факту смерті особи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті сина, ОСОБА_1 не надала суду будь-яких доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: копії медичного свідоцтва про смерть або копії довідки про причини смерті та за можливості відомості про поховання ОСОБА_2 (довідки з кладовища тощо).

Посилання ОСОБА_1 на відкрите кримінальне провадження, яке підтверджує що місцезнаходження зниклого громадянина ОСОБА_2 не встановлено, не є підставою для встановлення факту смерті вказаного громадянина.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначила про те, що її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер в м. Маріуполь Донецької області, від отриманого поранення, проте, жодних доказів на підтвердження вказаної обставини, остання не надала.

До апеляційної скарги представником ОСОБА_1 було додано фотокопії письмових пояснень, складених від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та датованих 19 та 20 квітня 2023 року. Проте, колегія суддів не приймає вказані документи, оскільки, особою, що подала апеляційну скаргу, в порушення вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не було надано доказів неможливості подання цих документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї. Крім того, вказані пояснення жодним чином не посвідчені, а тому у суду відсутні підстави встановити, що пояснення викладені саме тими особами, від імені яких вони складені. При цьому, факт смерті особи не може підтверджуватись самими лише поясненнями осіб.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Резнік Катерини Олександрівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 09 червня 2023 року

Суддя-доповідач

Судді