КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/6494/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушіна І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Григор`єва Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду міста Києва Романишеної І.П.,

у цивільній справі №761/38568/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (після зміни назви АТ «Сенс Банк»), третя особа: ОСОБА_2 , про визнання іпотеки припиненою та скасування рішення про державну реєстрацію прав,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_2 за результатами розгляду якого просила:

визнати іпотеку, яка виникла на підставі іпотечного договору №007/710472-ІО від 22 серпня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3650, припиненою;

скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57346616 від 29 березня 2021 року державного реєстратора Козлівської селищної ради Козівського району Тернопільської області Грималюком Богданом Івановичем, запис про іпотеку № 41224667 від 29 березня 2021 року;

вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 22 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-NK, з метою забезпечення виконання зобов`язання боржника за яким, того ж дня між позивачем та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір №007/71042-ІО. Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору, позивач передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 . 10 травня 2019 року АТ «Укрсоцбанк», в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», направив повідомлення серії № 29-05/19 про намір стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань по кредитному договору. 13 червня 2019 року право власності на вказану квартиру зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». 25 липня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» відчужило квартиру на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2020 року у справі №761/41018/19, яке постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року залишено без змін, скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк» та витребувано із володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 спірну квартиру. На підставі вказаного рішення, позивач зареєструвала за собою право власності на квартиру. 29 березня 2021 року до реєстру прав та обтяжень внесено запис про іпотеку № 41224667, підставою внесення вказано іпотечний договір № 007/71042-ІО від 22 серпня 2008 року. Таким чином, запис про іпотеку внесено за припиненим договором іпотеки, на виконання зобов`язання строк якого минув, обтяжувачем виступив банк, що вже відчужив квартиру за відплатним договором іншій особі й відповідно втратив усі права відносно майна.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено.

Визнано іпотеку, яка виникла на підставі іпотечного договору № 007/710472-ІО від 22 серпня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3650, припиненою.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57346616 від 29 березня 2021 року державного реєстратора Козлівської селищної ради Козівського району Тернопільської області Грималюком Богданом Івановичем, запис про іпотеку №41224667 від 29 березня 2021 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на його незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що боржник не здійснив повного погашення заборгованості за кредитним договором, а відтак, іпотека не є припиненою. Вказує, що у 2019 році частина заборгованості за кредитним договором була погашена за рахунок вартості предмету іпотеки. На виконання вимог ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній станом на дату набуття банком права власності на іпотеку), довідкою від 16 серпня 2019 року банк повідомив боржнику про прощення (анулювання) частини заборгованості, що залишалась не погашеною за рахунок іпотеки. Проте, оскільки в подальшому, предмет іпотеки був повернутий у власність іпотекодавця, сторони були повернуті у первісний стан, тобто у боржника наявна заборгованість за кредитним договором.

03 квітня 2023 року від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що остання не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін. Зазначаючи, що рішення від 29 березня 2021 року про внесення до реєстру прав та обтяжень запису про іпотеку, підлягаю скасуванню, оскільки його внесено на виконання зобов`язання, строк якого минув, обтяжувачем виступав банк, що вже відчужував квартиру за відплатним договором іншій особі, а відповідно він втратив усі права відносно майна. Вона не є позичальником банку, а ним є ОСОБА_2 , з якої, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2018 року у справі № 359/3122/16-ц стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 155 157 грн. 64 коп. На виконання вказаного рішення виконавчий лист видано не було, та в силу строків його виконання, він не може бути виконаний.

У судовому засіданні позивач та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання іпотеки припиненою, суд першої інстанції виходив з того, що листом АТ «Альфа Банк» від 02 березня 2020 року №22048-23.1-б/б, позивача повідомлено про відсутність претензій щодо виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки. Представником відповідача в ході розгляду справи не заперечувався факт підписання вказаного повідомлення. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що вказане повідомлення було відкликано відповідачем.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Так, судом встановлено, що 22 серпня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN за умовами якого, кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в додатку №1 до вказаного договору, що є його невід`ємною частиною.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №007/71067-КN від 22 серпня 2008 року, між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №007/710472-ІО, за умовами якого остання є майновим поручителем ОСОБА_2 за договором невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN від 22 серпня 2008 року. Іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за основним зобов`язанням, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Статтею 4 вказаного договору встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

13 червня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. на підставі іпотечного договору №3650 від 22 серпня 2008 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. та повідомлення AT «Укрсоцбанк» №29-05/19 від 10 травня 2019 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за AT «Укрсоцбанк», про що в державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис №32054961.

25 липня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №217200326 від 21 липня 2020 року, обтяження на нерухоме майно, а саме квартиру за АДРЕСА_1 , у вигляді іпотеки, припинено 25 липня 2019 року, на підставі заяви серії 1828 від 25 липня 2019 року АТ «Укрсоцбанк».

АТ «Альфа-Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк».

02 березня 2020 року листом за №22048-23.1-б/б, ОСОБА_1 повідомлено про те, що АТ «Альфа-Банк» претензій щодо виконання зобов`язань за кредитним договором №007/71067-КN від 22 серпня 2008 року не має у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки. Банк в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку», скористався своїм правом та задовольнив свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет виконання зобов`язань за кредитним договором №007/71067-КN від 22 серпня 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду від 22 червня 2020 року у справі №761/41018/19, яке набрало законної сили 04 листопада 2020 року, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинене державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки В.М. за індексним номером 47413047 від 19 червня 2019 року, а саме про державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк», номер запису про право власності 32054961. Витребувано із володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру.

На підставі згаданого судового рішення, позивач здійснила реєстрацію права власності на квартиру за собою на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 57180305 від 19 березня 2021 року, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №250651614 від 31 березня 2021 року.

29 березня 2021 року за рішенням державного реєстратора Козівської селищної ради Козівського району Тернопільської області Грималюка Б.І. за індексним номером 57346616 до реєстру прав та обтяжень внесено запис про іпотеку № 41224667, згідно якого іпотекодержателем вказаний відповідач АТ «Альфа банк», що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №250651614 від 31 березня 2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою ст.546 ЦК України (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Згідно ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Згідно ч.ч.1, 3-5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців, для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Прощення боргу означає, що кредитор звільняє боржника від виконання його обов`язків, не вимагаючи зустрічного виконання зобов`язання, і таким чином зобов`язання припиняється. Проте прощення боргу можливе лише за умови, коли звільнення кредитором боржника від його обов`язків не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Верховний Суд у постанові від 06 липня 2022 року у справі № 303/2983/19 (провадження) дійшов висновку про те, що під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю або частково. За загальним правилом, прощенням боргу втілюється в односторонньому правочині. Хоча сторони договору не позбавлені можливості укласти договір про прощення боргу. У разі якщо прощення боргу втілюється в односторонньому правочинові, то такий односторонній правочин є по своїй суті розпорядчим, оскільки спрямований на розпорядження правами, та абстрактним, якому не властивий правовий зв`язок між підставами його вчинення і його дійсністю або чинністю.

В силу положень статті 599 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» повне виконання кредитного договору є підставою для припинення договору іпотеки, укладеного у його забезпечення.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 36 вказаного Закону, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №007/71067-КN від 22 серпня 2008 року, між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №007/710472-ІО, за яким банку передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з п.п. 2.4.6, 2.4.10 статті 2 іпотечного договору, іпотекодержатель має право за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, відповідно до чинного законодавства України задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги. У разі, якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває всіх вимог іпотекодержатель має право отримати решту суми з іншого майна іпотекодавця у порядку встановленого законом.

25 липня 2019 року АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач, здійснило відчуження квартири АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки за іпотечним договором від 22 серпня 2008 року, на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2019 року.

Листом від 02 березня 2020 року за №22048-23.1-б/б АТ «Альфа-Банк» повідомило ОСОБА_1 про відсутність претензій щодо виконання зобов`язань за кредитним договором, оскільки заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмета іпотеки.

Як вбачається з інформаційної з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №217200326 від 21 липня 2020 року, обтяження на нерухоме майно, а саме квартиру за АДРЕСА_1 , у вигляді іпотеки, припинено 25 липня 2019 року, на підставі заяви серії 1828 від 25 липня 2019 року АТ «Укрсоцбанк».

Тобто, банк на власний розсуд здійснив відповідні дії щодо припинення іпотеки.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині визнання іпотеки припиненою.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, у тому числі, встановлює відповідність заявлених прав і поданих / отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться в Державному реєстрі, відомостям, що містяться у поданих / отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону, підстави для відмови в державній реєстрації прав: заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 дійшла висновку про те, що якщо в Державному реєстрі зареєстроване припинення права іпотеки, то повторна реєстрація права іпотеки на підставі договору іпотеки без згоди власника майна є протиправною. За загальним правилом ч.1 ст. 317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання майном належать саме власнику. Укладаючи договір іпотеки, власник фактично надає згоду і на державну реєстрацію права іпотеки на підставі договору іпотеки, але така згода стосується саме первісної реєстрації, а не наступної реєстрації після реєстрації припинення іпотеки. Отже, за відсутності згоди власника майна на повторну державну реєстрацію права іпотеки її можна здійснити тільки на підставі судового рішення. У разі якщо на момент подання заяви про державну реєстрацію права іпотеки згідно з відомостями Державного реєстру право власності на предмет іпотеки зареєстроване за іншою особою, ніж та, яка є стороною договору іпотеки як іпотекодавець, то така обставина є підставою для відмови в державній реєстрації в силу положень п. 7 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем.

Якщо в Державному реєстрі є відомості про первинну державну реєстрацію права іпотеки на підставі відповідного договору та про припинення такого права, то повторна державна реєстрація права іпотеки на підставі такого договору суперечить зазначеним відомостям. Така суперечність наявна і тоді, коли кредитор (іпотекодержатель) уклав договір про відступлення права вимоги та прав за іпотечним договором.

Отже, державний реєстратор за таких умов повинен відмовити у повторній державній реєстрації права іпотеки.

З викладеного слідує, що державний реєстратор (у тому числі нотаріус) не може вчинити дії щодо повторної державної реєстрації права іпотеки без згоди власника предмета іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент проведення реєстраційної дії мали місце суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, доказів на підтвердження того, що позивач надавала свою згоду щодо повторної державної реєстрації права іпотеки, матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки державним реєстратором було порушено встановлену законодавством процедуру повторної державної реєстрації права іпотек

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що оскільки предмет іпотеки був повернутий у власність іпотекодавця, сторони були повернуті у первісний стан, тобто у боржника наявна заборгованість за кредитним договором, оскільки банком добровільно було прийнято рішення про прощення боргу, а при прийнятті такого рішення він мав враховувати всі ризики, пов`язані з його прийняттям.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, і підстав для його скасування виходячи із доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Суддя - доповідач:

Судді: