Справа № 462/5746/22 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/811/960/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 березня 2023 року в складі судді Колодяжного С.Ю. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

встановив:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому, уточнивши 13.02.2023 позовні вимоги, просив стягувати аліменти на його користь на утримання малолітнього внука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24.10.2022.

Вимоги обґрунтовував тим, що з 11.05.2019 його донька ОСОБА_4 із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку 18.03.2022. Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не цікавиться своїм сином, станом його здоров`я, потребами в харчуванні та лікуванні, не займається вихованням та розвитком дитини, а також матеріально не допомагає утримувати дитину. Позивачу доводиться матеріально допомагати доньці для утримання дитини, приносити продукти харчування, одяг, а також допомагати доньці в оплаті орендованого житла.

Також зазначив, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 07.02.2022 стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 2000 грн. Проте, представником відповідача ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу на дане рішення, і ОСОБА_4 , не витримавши морального тиску з боку ОСОБА_2 та його родичів, 12.10.2022 подала заяву про відмову від позову про стягнення аліментів. Ухвалою Львівського апеляційного суду м.Львова від 13.10.2022 прийнято відмову ОСОБА_4 від позову, провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів закрито. Вважає такі дії доньки протиправними по відношенню до внука, оскільки порушують права та інтереси малолітньої дитини, тому, просив позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 березня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , вважає таке незаконним, необґрунтованим, винесеним з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що його внук ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_4 зареєстровані разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Дитині виповнилось 3 роки та припинилась виплата соціальної допомоги на дитину в розмірі 860 грн. Інших джерел доходу в доньки немає, тому йому доводиться їй допомагати матеріально.

Судом не взято до уваги той факт, що позивач двічі на тиждень (середа та неділя) з 13:00 до 17:00 год. перебуває з внуком та приймає участь у його вихованні.

Вважає, що суд ігнорує його право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх до суду без спеціальних на те повноважень, передбачених ч.2 ст. 258 СК України.

Судом також проігноровано, що відповідач не надав доказів та не спростував факт відсутності будь-яких доходів у матері дитини ОСОБА_4 на утримання дитини.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 березня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Звертаючись до суду з означеним позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що змушений матеріально допомагати свій доньці ОСОБА_4 утримувати внука, оскільки батько дитини ОСОБА_2 не виконує свій батьківський обов`язок з утримання дитини, через що просив суд прийняти рішення, яким стягувати аліменти з відповідача на його користь на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24.10.2022.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що позивач є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09.10.1996 (а.с.4 зворот).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04.09.2019, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.4).

Також, з матеріалів справи встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 07.02.2022 задоволено частково позов ОСОБА_4 , вирішено стягнувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05.10.2021.

Натомість, ухвалою Львівського апеляційного суду від 13.10.2022 року прийнято відмову ОСОБА_4 від позову, рішення Залізничного районного суду м.Львова від 07.02.2022 визнано нечинним, провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину закрито.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами статті 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Тобто, чинним законодавством передбачено право баби та діда на процесуальне представництво внука на підставі самого факту близького кровного споріднення, без необхідності встановлення опіки, піклування чи призначення їх опікуном або піклувальником.

Однак, що стосується права на стягнення аліментів, частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що національне законодавство наділяє правом на стягнення аліментів того з батьків або законних представників, з ким проживає дитина або де дитина перебуває. Тобто, обов`язковою умовою стягнення аліментів є проживання дитини разом з особою, яка просить присудити їй аліменти. Факт проживання дитини разом із заявником має бути підтверджений належними та допустимим доказами. Якщо ця умова не дотримана, то відповідно в особи немає права на стягнення аліментів.

Зазначена позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 22.11.2022 у справі №188/1029/19.

Як ствердив позивач у позовній заяві, малолітній внук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за місцем реєстрації позивача: АДРЕСА_1 , проте разом із своєю матір`ю проживає в орендованій квартирі за іншою адресою. Зазначений факт стороною відповідача не заперечувався.

Сам факт реєстрації ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_4 за адресою позивача, не наділяє останнього правом на отримання аліментів на свою користь на утримання внука, оскільки останній з ним не проживає.

Зазначена обставина також підтверджується судовим рішенням, на яке покликався позивач і в апеляційній скарзі.

Зокрема, судовим рішенням у справі №462/7248/20 зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з внуком, встановлено дні та години побачень. З огляду на малолітній вік внука позивача, колегія суддів дійшла висновку, що зустрічі позивача з онуком мають відбуватись за фактичним місцем проживання внука кожної середи та неділі тижня, як визначив орган опіки та піклування у своєму висновку, та у період з 13.00 год. до 17.00 год., як просив позивач у своєму позові, з можливістю прогулянок по місту, відвідування закладів культури, з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини та режиму дня.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги про те, що позивач у середу та неділю з 13:00 до 17:00 з перебуває з внуком, приймає участь у його вихованні, не може бути достатньою підставою для стягнення аліментів на користь позивача, оскільки доказів, які б свідчили про те, що позивач поніс чи несе витрати на утримання дитини (внука), матеріали справи не містять, як і відсутні докази того, що малолітній ОСОБА_3 знаходиться на спільному утриманні діда ОСОБА_1 та його доньки ОСОБА_4 .

Виходячи з викладеного, встановивши, що малолітній ОСОБА_3 не перебуває на матеріальному забезпечення його діда ОСОБА_1 та з ним не проживає, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 коштів на його користь на утримання внука.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 вересня 2022 року без змін.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 липня 2023 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк