КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/976/23 Головуючий у суді першої інстанції - Галаган В.І.
Номер провадження № 22-ц/824/6129/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 АТ «Райффайзен Банк» (надалі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 398 069 грн. та 5 971,03 грн. витрат по сплаті судового збору.

В той же день АТ «Райффайзен Банк» подало до суду заяву про забезпечення позову, в якій просило суд вжити заходів забезпечення, шляхом заборони відповідачу ОСОБА_1 відчужувати у будь-який спосіб нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру площею 61,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві власності.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08 червня 2021 року між банком та відповідачем було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № НОМЕР_1 , за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 353 606,79 грн. строком до 08 червня 2027 року під фіксовану процентну ставку - 27,10% річних.

Проте, всупереч вимогам п. 2.2 та п. 2.3 заяви-договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно умов договору та станом на 03 листопада 2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком складає 398 069 грн.

Враховуючи значну суму заборгованості та невиконання боржником своїх зобов`язань за договором, що свідчить про його намір уникнути сплати кредитної заборгованості, банк просив суд застосувати заходи забезпечення позову в заявлений спосіб.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2023 року заяву АТ «Райффайзен Банк» про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «Райффайзен Банк» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що підставою для відмови в задоволенні заяви позивача суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що «матеріали заяви не містять достатньо обґрунтованих для забезпечення позову доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заявленого виду забезпечення позову, зокрема, доказів, що можуть свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження заявленого об`єкту нерухомості після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, щодо реалізації майна чи доказів вчинення підготовчих дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви».

Проте апелянт вказує, що з аналізу положень ЦПК України, слід прийти до висновку, що заходи забезпечення позову застосовуються судом, як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором щодо сплати кредиту та відсотків безпосередньо порушують права позивача та є доказом, який вже свідчить про ухилення позичальника від виконання зобов`язань.

Крім того, апелянт вказує, що процес відчуження нерухомого майна (зокрема квартири) з метою його приховування від звернення стягнення кредитора на підставі судового рішення здійснюється досить швидко шляхом оформлення відповідного правочину та його нотаріального посвідчення, у тому числі із застосуванням електронних сервісів (отримання довідок та відповідей на запити нотаріуса із Державних реєстрів), тому банк не може завчасно володіти відповідними доказами, оскільки не має доступу до відповідних державних реєстрів, а враховуючи швидкість посвідчення такого роду правочинів, навіть володіючи такою інформацією позивач не зможе достатньо швидко отримати відповідний судовий захист і саме тому був вимушений звернутись до суду із заяво про забезпечення позову та за захистом свої прав завчасно.

Також, вказує, що застосування зазначеного заходу забезпечення жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів відповідача, оскільки діє до набрання чинності відповідного рішенням суду.

Вважає, що банком подано позов до суду про стягнення із відповідача 398 069 грн, яка не може бути стягнута у загальному порядку із заробітної плати та інших доходів, оскільки є значною і відповідно виконання потенційного позитивного рішення на користь банку у майбутньому вимагатиме звернення стягнення на майно відповідача, із якого на сьогодні за доступними Державними реєстрами виявлено лише трикімнатну квартиру загальною площею 61.7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності.

На підставі викладеного, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу ОСОБА_1 відчужувати у будь-який спосіб нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру загального площею 61,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності. Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Також із матеріалів даної справи вбачається, що Дніпровським районним судом м. Києва у вказаній справі 20 лютого 2023 року ухвалено рішення, яким позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість у розмірі 398 069 грн та судовий збір у розмірі 5971,03 грн, а всього 404 040, 03 грн.

28 березня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , відповідно до якого вважає оскаржувану банком ухвалу законною та обґрунтованою, оскільки позивачем не було надано до суду доказів виникнення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду шляхом відчуження майна з права власності відповідача. Вважає, що будь-яких доказів банком не надано, а його твердження ґрунтуються лише на припущеннях. Вказує, що з 28 лютого 2022 року по 27 листопада 2022 року він був звільнений з роботи та був безробітним, а тому твердження банку про свідоме ухилення ним від виконання зобов?язань за кредитним договором є безпідставним та не відповідає дійсності.

Натоміть, після працевлаштування відповідач особисто проявив ініціативу та звернувся до банку у зв?язку з чим сторонами було укладено додаткову угоду №1.

Крім того, відповідач зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» задоволено, а тому розгляд даної апеляційної скарги є недоцільним, адже відпали правові підстави для її задоволення.

Враховуючи вказане у відзиві, ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк» без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

В подальшому, 11 квітня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від АТ «Райффайзен Банк», в якій банк вказує, що спір між сторонами, який був підставою для звернення до суду, урегульований в позасудовому порядку, а тому позивач просить апеляційний суд залишити позовну заяву без розгляду та повернути сплачений ним судовий збір.

При апеляційному розгляді справи відповідач у справі ОСОБА_1. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були викладені в ухвалі суду про відмову у забезпечення позову. Крім того пояснив, що між ним та позивачем у справі у позасудовому порядку досягнуто згоди щодо виконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому забезпечення позову є недоцільним.

Представник банку, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явився та направив клопотання про залишення позову та апеляційної скарги без розгляду.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність представника апелянта.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача у справі ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи подану АТ «Райффайзен Банк» заяву про забезпечення позову та відмовляючи у її задоволенні, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що матеріали заяви не містять достатньо обґрунтованих для забезпечення позову доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заявленого виду забезпечення позову, зокрема, доказів, що можуть свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження заявленого об`єкту нерухомості після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, щодо реалізації майна чи доказів вчинення підготовчих дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Як вбачається, із матеріалів вказаної справи позивач - АТ «Райффайзен Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача - ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих останнім у позивача у справі на підставі кредитного договору.

При цьому позивач у справі, обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову посилався на те, що на час звернення до суду із вказаним позовом відповідач ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання по кредитному договору та має заборгованість по несплаті процентів за користування кредитним коштами у розмірі 20938,60 грн., із яких 13658,43 грн простроченої сплати.

Згідно до перевірених даних щодо майнового стану позивачем встановлено, що окрім трикімнатної квартири загального площею 61,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 іншого цінного майна, яке відповідало б сумі невиконаного зобов`язання 398 069,00 грн за відповідачем не зареєстровано, а тому в разі відчуження відповідачем вказаної квартири вимоги позивача, у разі задоволення позову, залишаться не виконаними.

Дослідивши вище вказані матеріали справи та заслухавши пояснення відповідача у справі, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки враховуючи предмету спору - вимога про стягнення 398 069 грн заборгованості за кредитним договором, обставини, на які посилається позивач - відсутність іншого ліквідного майна спів мірного із розміром вимог заявленого позову та не спростування даних обставин відповідачем ( щодо наявності в нього іншого майна, крім вказаної вище квартири) колегія суддів вважає, що існують обґрунтовані припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

Доходячи вказаного висновку колегія суддів бере до уваги також і той факт, що 20 лютого 2023 року судом першої інстанції ухвалено рішення суду по суті спору, вимоги АТ «Райффайзен Банк» задоволенні повністю і з відповідача у справі ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти за кредитним договором №014-RO-82-92253188у розмірі 398 069 грн та судовий збір у розмірі 5 971,03 грн, а всього 404 040 грн.

При цьому апеляційний суд враховує, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам та забезпечать позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, яке прийняте 20 лютого 2023 року на його користь, в тому числі сприятимуть запобіганню потенційним труднощам у виконанні такого рішення.

Також колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню клопотання подані позивачем на стадії апеляційного розгляду про залишення позову без розгляду та залишення апеляційної скарги без розгляду, оскільки предметом перегляду у вказаній справі є не рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року про вирішення поданого позову по суті, а ухвала місцевого суду про відмову у забезпеченні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Постановлена у справі ухвала про відмову у забезпечення позову, що є предметом апеляційного оскарження не є судовим рішенням, яким закінчено судовий розгляд справи, тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню.

При цьому заяв/клопотань про відмову від апеляційної скарги на ухвалу суду від 23 січня 2023 року АТ «Райффайзен Банк» відповідно до положень ч. 4 ст. 364 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не подавав, тому апеляційний суд розглядає подану позивачем апеляційну скарг у відповідності до положень ст. 367, 374 ЦПК України по суті заявлених вимог та в межах викладених апелянтом доводів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149, 150, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2023 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким заяву подану представником Акціонерного товариства «Райффайзен банк» Теленик Олександрою Андріївною про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити ОСОБА_1 відчужувати у будь-який спосіб нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру площею 61,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу квартири від 19 лютого 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенко О.О.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв