ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7183/23
провадження № 4-с/753/97/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2023 р. Дарницький районний суду м. Києва в складі:

головуючого судді Шаповалової К.В.

за участі секретаря судового засідання Москаленко А.П.

скаржника ОСОБА_1

представника стягувача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О.Кошиця, 5а скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

03 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з скаргою на бездіяльність посадових осіб Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/7183/23 між суддями від 03 травня 2023 року матеріали скарги передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично скаргу було передано судді 04 травня 2023 року.

Ухвалою суду від 9 травня 2023 року скаргу прийнято до розгляду та призначено у судове засідання на 19 червня 2023 року.

5 червня 2023 року від представника стягувача надійшли письмові заперечення на скаргу боржника.

У судове засідання 19 червня 2023 року з`явився скаржник, представник стягувача. Представник Дарницького ВДВС у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв щодо розгляду скарги чи письмових пояснень щодо суті скарги суду не подавав.

Враховуючи норму частини другої статті 450 ЦПК України, заслухавши думку боржника та представника стягувача, суд ухвалив проводити розгляд скарги у відсутність представника Дарницького ВДВС.

У судовому засіданні скаржник (боржник) підтримав доводи скарги, зазначив, що державний виконавець неправомірно не взяв до уваги квитанції про перерахування коштів на рахунок стягувача як докази сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , які не містять призначення платежу, що суперечить висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16. Вказав, що будь-яких домовленостей між ним та стягувачем щодо перерахунку коштів не було, а отже такі кошти йшли виключно на сплату аліментів. Заперечував проти доводів стягувача, що такі кошти перераховувались ним як комунальні послуги за квартиру стягувача, в якій він проживав поки вона перебувала за кордоном, оскільки у нього є власна квартира, в тому ж самому будинку, та він в ній проживав весь час, а у квартирі дружини лише робив деякі ремонтні роботи, поки вона була за кордоном.

Представник стягувача у судовому засіданні заперечував проти поданої скарги вказав, що дії державного виконавця є законними та обґрунтованими, стягувач писала письмову заяву державному виконавцю, в якій зазначила, що кошти, як отримувала від боржника у період з 4 грудня 2021 року по 20 лютого 2023 року не були аліментами на утримання їх спільної дитини, оскільки ці кошти боржник перераховував їй як борг за проживання в її квартирі, поки вона була за кордоном та сплату комунальних послуг та просила державного виконавця не враховувати їх як сплату аліментів. Зазначив, що боржником не надано суду доказів того, що між ним та стягувачем існувала усна домовленість про сплату ним аліментів на утримання спільної дитини. У задоволенні скарги просив відмовити.

Суд, вивчивши доводи скарги та докази додані до неї, заслухавши пояснення скаржника та представника стягувача, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Під час розгляду скарги встановлено, що 27 липня 2021 року Дарницьким районним судом м. Києва постановлено судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи із дня пред`явлення заяви до суду - 08.07.2021.

На виконання вказаного судового рішення 14 вересня 2021 року державним виконавцем Дарницького ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

20 лютого 2022 року державним виконавцем прийнято постанови про арешт майна, коштів боржника, встановлення тимчасового обмеження: у праві керування транспортним засобом, у праві виїзду за межі України та внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників.

У скарзі ОСОБА_1 зазначив, що коли заблокували його банківську карту він звернувся до державного виконавця для отримання інформації та дізнався, що його заборгованість зі сплати аліментів становить 1000783,75 грн.

Не погоджуючись із таким розміром заборгованості, він звернувся до державного виконавця та просив його зарахувати кошти, які він перераховував на карту дружині у загальному розмірі 60632,40 грн. Державним виконавцем були враховані лише частково надані ним квитанції на загальну суму 12500 грн, оскільки в таких квитанціях було зазначено при значення платежу: «сплата аліментів», інші квитанції не були взяті до уваги через відсутність призначення платежу.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, відповідно до якої виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Як встановлено судом під час розгляду скарги боржник ОСОБА_1 надав державному виконавцю квитанції від 4 грудня 2021 року, 29 березня, 19 квітня, 3 травня, 29 травня 2022 року та від 20 лютого 2023 року, в яких відправником зазначено: ОСОБА_1 , отримувач: ОСОБА_5 , призначення платежу: "переказ особистих коштів".

Стягувач не заперечувала факт отримання цих коштів від боржника, проте заперечувала, що це кошти на сплату аліментів на утримання доньки.

Суд відхиляє доводи представника скаржника щодо того, що такі кошти були перераховані боржником на погашення боргу за проживання у квартирі стягувача, поки та перебувала за кордоном та як сплату комунальних послуг, з урахуванням такого.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 8 грудня 2021 року, яке набрало законної сили, в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,40 кв.м., жилою площею 15,20 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, а право власності ОСОБА_1 на цю квартиру припинено.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 40,3 кв.м., жилою площею 15,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, а право власності ОСОБА_2 на цю квартиру припинено.

Отже, боржник на час перебування стягувача за кордоном мав власне житло. Доказів того, що боржник дійсно проживав у житлі стягувача, бо не міг через об`єктивні обставини проживати у своєму житлі (ремонт, тощо), представником стягувача суду надано не було.

Крім того, суд враховує, що відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Перший український експертний центр" заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 (майно ОСОБА_2 відповідно до рішення суду від 8 грудня 2021 року) за період з 1 грудня 2020 року по 9 вересня 2022 року, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в сумі 57 700,75 грн, що в свою чергу спростовує доводи стягувача, що боржник перераховував їй кошти на сплату комунальних послуг в її квартирі.

Поряд з цим, під час розгляду скарги судом враховується наступне.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 липня 2021 року у справі №753/14154/19 за відсутності відомостей про призначення платежу "Аліменти" у документах у підтвердження здійснення платежів, підстави для здійснення перерахунку заборгованості відсутні.

Суд відхиляє доводи боржника щодо посилання на постанову Верховного Суду від 10 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16, оскільки така не може бути застосована у цій справі, зважаючи на те, що під час розгляду справи № 642/6906/16 судом було встановлено, що боржник, здійснюючи перерахування коштів на утримання дитини у період з 01 липня 2012 року до 01 липня 2015 при грошових переказах через термінал самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав технічна можливість самостійно вказувати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

ОСОБА_1 перерахування коштів здійснював у період з грудня 2021 року по лютий 2023 року через АТ «Універсал Банк», доказів неможливості зазначення призначення платежу, боржник суду не надав, окрім того, у платежах, які боржник здійснював через цей самий банк у серпні 2021 року призначення платежу зазначено як «аліменти».

Також суд враховує, що як зазначив особисто у судовому засіданні боржник, вони зі стягувачем після рішення суду про розірвання шлюбу через деякий час знову почали проживати однією сім`єю і проживали так до березня 2022 року. У березні 2022 року за спільним рішенням стягувач з дитиною виїхали за кордон через повномасштабне вторгнення російської федерації. Після їх повернення із-за кордону вони проживали разом до грудня 2022 року, після чого знову розійшлись. Зазначив, що на час спільного проживання при пересиланні коштів стягувачу на картку не зазначав призначення платежу як «аліменти», оскільки такі кошти він перераховував саме на продукти та одяг та оскільки слово «аліменти» з латині перекладаються як харчі, продовольство, зазначає, що перераховував на карту дружині саме аліменти, а не просто гроші.

Поряд з цим, у судовому засіданні боржник зазначив, що гроші він надсилав на кредитну карту стягувача, якою вона користувалась, в тому числі за кордоном, він «погашав» таким чином її кредитну карту, тому суми перерахування залежали від сум витрат стягувача з кредитної картки. Не заперечував того факту, що такими грошима користувалась стягувач (витрачала кошти на своє утримання) та з них також купувала їжу та одяг їх спільній дитині.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Уразі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у державного виконавця були відсутні підстави для врахування сплачених платником аліментів сум в добровільному порядку за квитанціями від 4 грудня 2021 року, 29 березня, 19 квітня, 3 травня, 29 травня 2022 року та від 20 лютого 2023 року та проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням сплачених боржником коштів, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Стосовно вимоги боржника про зобов`язання державного виконавця не нараховувати штрафні санкції відповідно до п.14 статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження», суд зазначає, що така вимога також не підлягає задоволенню, оскільки судом під час розгляду скарги не встановлено в діях державного виконавця не відповідність норм чинного законодавства України. Крім того, відповідно до вказаної норми ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, яку боржник, у випадку незгоди з такою, має право оскаржити у порядку визначеному законодавством України. На разі боржником не заявлялись вимоги про скасування відповідної постанови, як і не надавались докази винесення такої державним виконавцем.

З огляду на вищенаведене, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", керуючись статтями 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та зобов`язання вчинити дії, заінтересовані особи: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 26 червня 2023 року.

Суддя: К.В. Шаповалова