Дата документу 10.05.2023Справа № 554/6147/22
Провадження № 2/554/4203/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Проскурня Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 14.07.2022 року звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просила визнати виконавчий напис №2254 від 29.07.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між нею та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір №HAH2GK01270023 від 16.03.2007 року у розмірі 52408,55 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На забезпечення виконання вказаного кредитного договору було укладено договір іпотеки №HAH2GK01270023 від 16.03.2007 року, яким передбачена можливість забезпечення вимог кредитора за рахунок квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з 2011 року АТ КБ «Приват Банк» неодноразово звертався до позивача з вимогою про повне повернення грошових коштів за кредитним договором. В 2011 році АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу вказаної квартири від власного імені будь-якій особі. Справа розглядалась неодноразово (мало місце 4 касаційних перегляду) і останнім судовим рішенням, а саме постановою Касаційного цивільного суду у складів Верховного Суду від 08.07.2020 року по справі №2033/2-1649/2011 скасовано рішення судів попередніх інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, в червні 2015 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовними вимогами про повне стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором №HAH2GK01270023 від 16.03.2007 року. Однак ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 23.09.2015 року по справі №465/2910/15-ц справу направлено за підсудністю до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.12.2016 року по справі № 465/2910/15-ц АТ КБ «Приватбанк» повністю відмовлено у позові до позивача. Вказане судове рішення 17.02.2017 року набрало законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалось. Рішення обґрунтоване тим, що оскільки АТ КБ «Приватбанк» відступив право вимоги на підставі договору факторингу за кредитним договором від 16.03.2007 року № HAH2GK01270023 до ПАТ «Акцент-Банк», то АТ КБ «Приватбанк» є неналежним позивачем по даній справі. Таким чином, ті обставини, що АТ КБ «Приватбанк» відступив право вимоги за договором факторингу ПАТ «Акцент-Банк» є преюдиційними і відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Отже, наявність тривалих судових спорів свідчить про наявність спору про право, хоча нотаріус може вчиняти виконавчий напис тільки за наявності безспірності вимог та виконання інших законодавчих приписів, жодного з яких нотаріусом виконано не було. Підкреслює, що у 2011 році АТ КБ «Приватбанк» звертався до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки по справі №2033/2-1649/2011. З 2011 року АТ КБ «Приватбанк» постійно присилав вимоги про повне повернення грошових коштів за кредитним договором, чим змінив строки виконання зобов`язання. В 2015 році АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вимогами про повне стягнення грошових коштів за кредитним договором по судовій справі № 465/2910/15-ц. Таким чином, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчиняючи виконавчий напис порушила вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги у АТ КБ «Приватбанк» минуло більше трьох років, а насправді минуло 8 років.

Щодо безспірності зазначає, що вже було 2 судових провадження стосовно вимог за кредитним договором та договором іпотеки, в яких АТ КБ «Приватбанк» відмовлено у позові. Крім того, наявність вимог про дострокове погашення заборгованості свідчить про зміну строків виконання зобов`язання і з цього моменту АТ КБ «Приватбанк» вже не міг нараховувати відсотки, штрафи, пеню і т.д., а тільки 3% річних та інфляційні витрати. Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису був спір про право. Крім того, законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника про порушення

забезпеченого обтяженням зобов?язання та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача. Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення запеченого обтяженням зобов?язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про

звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також

недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, нотаріус не перевірила виконання стягувачем імперативних норми ст. 27 спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а тому не мала повноважень звертати стягнення на предмет іпотеки. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об?єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення шодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об?єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять. AT КБ «Приватбанк» відомо, що позивач на теперішній час мешкає у м. Хмельницький, однак жодних даних по відправленню на адресу в Хмельницькому вимоги, або отримання їх повідомлень позивачем матеріали нотаріальної справи не містять.

На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави (суддя Барабанова В.В.) від 18.07.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

10.08.2022 року від відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір №HAH2GK01270023 від 16.03.2007 року відповідно до якого позичальник отримала кредит у розмірі 52408,55 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором іпотекодавець надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до положень ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання божником свого зобов`язання за кредитним договором кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки, що забезпечує кредитне зобов`язання. При цьому, звернення стягнення проводиться як у позасудовому порядку так і за рішенням суду.

Грошові зобов`язання за кредитним договором №HAH2GK01270023 позичальник належним чином не виконувала, порушила строки виконання зобов`язань по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки, а тому, банк як кредитодавець та іпотекодержатель набув право звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог в позасудовому порядку. Відповідно умов договору іпотеки від 16.03.2007 року у випадку порушення договору про іпотечний кредит договору іпотеки позичальником, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Звернення стягнення здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду. Банком на ім?я боржника та іпотекодавця за адресою реєстрації та проживання, яка зазначена в договорі іпотеки було направлено письмову вимоги про усунення порушень та встановлений строк для ї усунення, 30 календарних днів з дати відправлення вимоги. Отже, Банк надав приватному нотаріусу документи, які містять відмітку поштового відділення зв?язку про відправлення вимоги цінним листом з повідомленням про вручення на вказану в іпотечному договорі адресу, тобто виконав вищевказані вимоги. Вимога про усунення порушення боржником та іпотекодавцем виконана не була.

29.07.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського МНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №2254, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором №HAH2GK01270023 на підставі договору іпотеки №HAH2GK01270023 від 16.03.2007 р. за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити грошові вимоги банку. Станом на дату вчинення виконавчого напису, укладений між Банком та позивачкою договір іпотеки не є розірваним, припиненим з підстав визначених положеннями ст.17, Закону України "Про іпотеку", не визнаний в судовому порядку недійсним, а отже, його дійсність презумується (ст.204 ЦК України"). Як вбачається зі змісту позовної заяви, належних контррозрахунків, або доказів невідповідності (боргу в меншому розмірі) виконання зобов?язання повністю чи частково чи відсутності боргу перед Банком станом на день вчинення виконавчого напису не надано.

Наявність рішення суду за позовом Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, в задоволенні якого було відмовлено в порядку ст.38 Закону України «Про Іпотеку», не обмежує та не позбавляє Банк як Іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за грошовим зобов`язанням в позасудовому порядку шляхом отримання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки це окремі види звернення стягнення враховуючи, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, та способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлені сторонами в іпотечному договорі, не є взаємовиключними. Тому, хоч на момент звернення до нотаріуса Банк уже застосував один з передбачених договором іпотеки способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя - в судовому порядку, але подальше звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису (в позасудовому порядку) не суперечить положенням іпотечного договору та положенням Закону України «Про іпотеку». Зі зверненням до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не відбулося дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки вказане Рішення стосується не дострокового стягнення кредиту, а звернення стягнення на заставу, згідно з цим кредитна заборгованість погашається лише в межах вартості предмета застави. Наявність рішень суду про відмову в задоволенні звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, не позбавляє Іпотекодержателя задовольни вимоги на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом отримання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до Законі України "Про іпотеку", допускається звернення стягнення на заставлене майно і в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за формальними ознаками на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем і нотаріус не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності (а.с.99-105).

Відповідно до розпорядження від 28.02.2023 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку з припиненням відрядження судді Барабанової В.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02.03.2023 року справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явилась, згідно позовної заяви просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, згідно відзиву просив проводити розгляд справи без участі представника та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. до суду повторно не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Суд, у відповідності до вимог ст.ст.211,223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір №HAH2GK01270023 від 16.03.2007 року у розмірі 52408,55 доларів США (а.с35-40).

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору було укладено договір іпотеки №HAH2GK01270023 від 16.03.2007 року, яким передбачена можливість забезпечення вимог кредитора за рахунок квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31-34).

29.07.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №2254 щодо звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (а.с. 12).

Постановою Верховного Суду від 08.07.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 лютого 2014 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року скасовано і прийнято нову постанову. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації відмовлено (а.с.70-75).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами ОСОБА_1 , зокрема, посилалась на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 29.07.2019 року не переконався належним чином у безспірному розмірі суми, що підлягає стягненню за написом з позивача на користь банку, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, при вчиненні напису нотаріус не отримував від відповідача та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними, та пропущено строк позовної давності.

Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року.

Так, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. (далі - Перелік).

Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Крім того, в п.2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Крім того, як вбачається зі спірного виконавчого напису, строк, за який проводиться стягнення, - дванадцять років два місяці п`ятнадцять днів, а саме з 16.03.2007 по 31.05.2019 року, тобто у строк, що перевищує 3 роки, відповідно, поза межами строку, визначеному статтею 88 Закону України «Про нотаріат», відтак вказана заборгованість не є безспірною. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.06.2021 року (справа №766/11996/18).

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було направлено позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання, також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором ОСОБА_1 отримувала, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Таким чином, ОСОБА_1 не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останньою нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1488,60 грн судовий збір за подання позову немайнового характеру, та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову (а.с.1 квитанція).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265 ЦПК України, ст.ст.3,15,16 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 2254 від 29.07.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною щодо звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», адресою: м.Київ, вулиця Грушевського, буд. 1-Д, , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1488,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1-Д, ;

третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6, оф. 9.

Суддя А.М.Чуванова