Справа № 148/1539/22
Провадження № 22-ц/801/1311/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 рокуСправа № 148/1539/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. Г.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 148/1539/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Ковганича С. В., в залі суду, повний текст якого складено 01 травня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійним.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 серпня 2017 року у справі №148/2755/15-ц, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2020 року, позов ОСОБА_1 до Дранської сільської ради (правонаступник - Тульчинська міська рада), ОСОБА_3 (правонаступником якого є відповідач ОСОБА_2 ), третіх осіб: ФОП ОСОБА_4 , Реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції було задоволено частково:

-визнано незаконним і скасовано рішення 35 сесії 6 скликання Дранської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 14 липня 2014 року про погодження межі між присадибними ділянками по АДРЕСА_1 з гр. ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , згідно змін запропонованих до даного акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 15 лютого 2014 року без погодження межі гр. ОСОБА_6 ;

-визнано незаконним і скасовано рішення 36 сесії 6 скликання Дранської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 01.10.2014 про погодження технічної документації і передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2538 га, кадастровий номер :03:000:0088, для ведення особистого селянського господарства;

-визнано недійсним свідоцтво, видане на ім`я ОСОБА_3 , про право власності на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2538 га, кадастровий номер :03:000:0088, виданого Реєстраційною службою Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області від 06 жовтня 2014 року.

Па підставі вказаного рішення позивач звернувся до Тульчинської міської ради з питанням приєднання даної земельної ділянки зі своєю земельною ділянкою, на що отримав відповідь про неможливість розгляду вказаного питання у зв`язку з тим, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 22 липня 2021 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 серпня 2017 №1-517 на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2538 га, кадастровий номер :03:000:0088, яке на даний час є чинним.

Таким чином ОСОБА_1 стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи № 148/2755/15-ц, до визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_3 , на його підставі оформив спадщину на спірну земельну ділянку та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

При цьому відповідач, будучи учасником справи №148/2755/15-ц, не проінформував сторони у справі про таке переоформлення на себе права власності, а після винесення рішення про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, не вжив жодних добровільних заходів стосовно вирішення конфлікту і надалі продовжує використання даної земельної ділянки з порушенням чинного законодавства, чим унеможливлює подальше вирішення позивачем питань, стосовно установлення твердих меж належної позивачу земельної ділянки і подальшої її приватизації згідно чинного законодавства.

За наведених обставин, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2538 га, кадастровий номер :03:000:0088, серія та номер: 1-1570, видане державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О. А. 03 серпня 2017 року на ім`я ОСОБА_2 , а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2538 га, кадастровий номер :03:000:0088, серія та номер: 1-1570, видане державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О. А. 03 серпня 2017 року на ім`я ОСОБА_2 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що правовою підставою для видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом (правовстановлюючого документу) було свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 жовтня 2014 року, яке засвідчувало право спадкодавця на нерухоме майно (земельну ділянку) та яке в судовому порядку визнано недійсним і скасоване. Відтак, оскільки правовстановлюючий документ спадкодавця на зазначену земельну ділянку є недійсним, відповідно, є недійсним й видане у подальшому на його підставі свідоцтво про право на спадщину за законом та реєстрація права власності на землю.

Вирішуючи питання щодо застосування строків позовної давності, про що у своєму клопотанні заявляв представник відповідача, суд першої інстанції зазначив, що право на оскарження свідоцтва виникло у позивача лише після набрання рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 серпня 2017 року у справі № 148/2755/15-ц законної сили, тобто після 18 березня 2020 року, оскільки на момент розгляду даної справи ОСОБА_1 оскаржував правомірність набуття у власність ОСОБА_3 (спадкодавцем відповідача) спірної земельної ділянки і лише після задоволення позову ОСОБА_1 набув права оскаржити оспорюване свідоцтво. А відтак подавши позов у вересні 2022 року, ОСОБА_1 не пропустив передбаченого законом трирічного строку звернення до суду.

Твердження представника відповідача про те, що позивачу про існування оспорюваного свідоцтва було відомо ще в 2017 році в процесі слухання справи №148/2755/15-ц суд не взяв до уваги, оскільки дослідивши матеріали вказаної цивільної справи, зокрема а. с. 207 т. 1 на який посилався представник відповідача, судом було встановлено, що представником ОСОБА_7 долучено до матеріалів справи копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 березня 2017 року, зареєстрованого за №1-358 на земельну ділянку, кадастровий номер :04:002:0268, а не оспорюване свідоцтво.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням суду, у травні 2023 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 травня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 29 червня 2023 року о 10 год. 00 хв. з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 було відомо про факт переоформлення ОСОБА_2 спадщини ще у 2017 році, оскільки у ході розгляду справи №148/2755/15-ц відповідач на одному із засідань у присутності ОСОБА_1 надавав суду копію свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, яка була долучена до матеріалів справи.

З метою підтвердження факту обізнаності позивача про цей факт, ОСОБА_2 разом із адвокатом оглянув архівну справу №148/2755/15-ц, де на а. с. 207 у томі 1 знаходилась копія відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Проте в процесі розгляду вказаної справи, при огляді матеріалів архівної справи №148/2755/15-ц було виявлено, що на а. с. 207 у томі 1 копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку відсутня, а на її місці знаходиться копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зовсім іншу земельну ділянку, яка не була предметом спору та не мала відношення до справи.

Вказана копія свідоцтва була долучена до матеріалів справи за клопотанням адвоката Григоришена О. В., якого ОСОБА_8 не уповноважував підписувати документи в його інтересах, а опис архівної справи зроблено частково.

На думку ОСОБА_8 , позивач пропустив строк звернення до суду із позовом, а тому у задоволенні його позовних вимог слід відмовити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_8 та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник позивача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 серпня 2017 року у справі №148/2755/15-ц, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2020 року, позов ОСОБА_1 до Дранської сільської ради (правонаступник - Тульчинська міська рада), ОСОБА_3 (правонаступником якого є відповідач ОСОБА_2 ), третіх осіб: ФОП ОСОБА_4 , Реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції було задоволено частково:

-визнано незаконним і скасовано рішення 35 сесії 6 скликання Дранської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 14 липня 2014 року про погодження межі між присадибними ділянками по АДРЕСА_1 з гр. ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , згідно змін запропонованих до даного акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 15 лютого 2014 року без погодження межі гр. ОСОБА_6 ;

-визнано незаконним і скасовано рішення 36 сесії 6 скликання Дранської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 01.10.2014 про погодження технічної документації і передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2538 га, кадастровий номер :03:000:0088, для ведення особистого селянського господарства;

-визнано недійсним свідоцтво, видане на ім`я ОСОБА_3 , про право власності на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2538 га, кадастровий номер :03:000:0088, виданого Реєстраційною службою Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області від 06 жовтня 2014 року.

В решті позовних вимог відмовлено (а. с. 7-19).

Як зазначено у відповіді Тульчинської міської ради від 22 липня 2021 року №02-16-П-835 на заяву ОСОБА_1 , відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 22 липня 2021 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 серпня 2017 року №1-517 на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2538 га, кадастровий номер :03:000:0088, яке на даний час є чинним та нескасованим (невідміненим), а тому питання приєднання даної земельної ділянки з земельною ділянкою ОСОБА_1 не може бути розглянуто та прийнято відповідне рішення (а. с. 20).

Із копії спадкової справи № 728/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 видно, що 20 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 та на ім`я відповідача 03 березня 2017 року було видано чотири свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2538 га, кадастровий номер :03:000:0088, що було зареєстровано у реєстрі за номером 1-1570 (а. с. 125).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 свої вимоги обгрунтовує лише тим, що судом не було застосовано строки позовної давності до вимог позивача, тому суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України переглядає рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що про переоформлення прав на спірну земельну ділянку площею 0,2538 га з кадастровим номером :03:000:0088, ОСОБА_1 було відомо під час розгляду справи №148/2755/15-ц ще у 2017 році, а тому строк позовної давності слід обраховувати з того часу. Проте апеляційний суд не приймає до уваги вказані посилання, з огляду на таке.

Як встановлено судом свідоцтво про право на спадщину, яке оспорюється позивачем, було видане відповідачу ОСОБА_2 03 серпня 2017 року на підставі свідоцтва на право власності, яке в подальшому було визнано недійсним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 серпня 2017 року у справі №148/2755/15-ц, яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2020 року.

Отже, право на подання позову про визнання свідоцтва про право на спадщину із підстав неправомірності набуття права власності на спірну земельну ділянку спадкодавцем ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 набув лише після задоволення його позовних вимог у справі №148/2755/15-ц про визнання недійсним свідоцтва на право власності на спірне майно, тобто після 18 березня 2020 року.

Апеляційний суд повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що подаючи позов у вересні 2022 року ОСОБА_1 не пропустив трирічний строк на звернення до суду.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 заявлено клопотання про витребування з Тульчинського районного суду Вінницької області цивільної справи № 148/2755/15-ц, яке було задоволено судом.

Під час огляду матеріалів вказаної справи у судовому засіданні було встановлено, що на а. с. 207 у томі 1, на який посилався ОСОБА_2 знаходиться копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 березня 2017 року, зареєстрованого за №1-358 на земельну ділянку, кадастровий номер :04:002:0268, а не оспорюване свідоцтво, як і зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, тому доводи апеляційної скарги про обізнаність ОСОБА_1 щодо існування оспорюваного свідоцтва ще в 2017 році є безпідставними.

Відтак апеляційний суд виснує, що при вирішенні спору, судом першої інстанції було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, тому судом до уваги не приймаються.

Колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне, обґрунтоване, справедливе рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький