КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7412/2023
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коц Олександр Миколайович, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановив:

У грудні 2021 року ПрАТ «СК «Універсальна» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 02 травня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 , було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3014/261/001409, яким було застраховано автомобіль «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказував, що 04 грудня 2018 року водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого було пошкоджено належний ОСОБА_2 автомобіль.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 03 січня 2019 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаного ДТП.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, розрахунку СТО, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 288 368,27 грн.

Згідно з умовами договору страхування ПрАТ «СК «Універсальна» ухвалило рішення про визнання ДТП страховим випадком та нарахувало до виплати суму страхового відшкодування у розмірі 288 368,27 грн.

На час пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Субару», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» за договором обов`язкового страхування наземного транспорту за полісом серії АК/8697521, з лімітом відповідальності 100 000 грн.

Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Галицька», як страховика цивільної відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди із заявою про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено у розмірі 100 000 грн.

Таким чином, різниця між заявленим розміром страхового відшкодування, яка була виплачена позивачем страхувальнику становить 188 368,27 грн. (288 368,27 грн - 100 000 грн), яку позивач і просить стягнути з відповідача як з винуватця ДТП.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Універсальна» суму страхового відшкодування у розмірі 188 368,27 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн, а всього 190 638,27 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі вказує, що розмір шкоди, завданої ОСОБА_2 в ДТП, не підтверджується належними та допустимими доказами та є завищеним, оскільки ОСОБА_2 здійснив ремонт пошкоджень автомобіля, які, на думку відповідача, не стосуються ДТП за його участю. Також посилається на те, що судом не було враховано факт притягнення ОСОБА_2 до відповідальності по даному ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ПрАТ «СК «Універсальна» вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх наявних у матеріалах справи доказах. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 188 368,27 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що 02 травня 2018 року між ПрАТ «СК «Універсальна» та ОСОБА_2 , було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №3014/261/001409, яким було застраховано автомобіль «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 .

Також встановлено, що 04 грудня 2018 року водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого було пошкоджено належний ОСОБА_2 автомобіль.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 03 січня 2019 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаного ДТП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, розрахунку СТО, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 288 368,27 грн.

За умовами договору страхування ПрАТ « СК «Універсальна» прийняло рішення про визнання ДТП страховим випадком та нарахувало до виплати суму страхового відшкодування у розмірі 288 368,27 грн, що підтверджується платіжним дорученням №159353 від 21 грудня 2018 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

На час пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Субару», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» за договором обов`язкового страхування наземного транспорту за полісом серії АК/8697521, з лімітом відповідальності 100 000 грн.

Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Галицька», як страховика цивільної відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди із заявою про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено у розмірі 100 000 грн.

Таким чином, різниця між заявленим розміром страхового відшкодування, яка була виплачена позивачем страхувальнику становить 188 368,27 грн (288 368,27 грн - 100 000 грн).

Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення йому різниці суми страхового відшкодування в розмірі 188 368,27 грн., однак дана вимога залишилась без задоволення.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Субару» д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів (тобто кількох автомобілів). Дана постанова відповідачем не оскаржувалася, а тому згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню, тобто пошкодження автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 відбулося з вини відповідача ОСОБА_1 .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача на порушення ПДР іншим учасником ДТП, оскільки ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в даному ДТП.

Так, відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

У пункті 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Диспозиція наведеної норми у взаємозв`язку зі статті 60 ЦПК України

2004 року покладає на позивача обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Відсутність вини у заподіянні шкоди згідно частини другої статті 1166 ЦК України має доводити відповідач (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-183цс14 від 3 грудня 2014 року).

Підставою звільнення від доказування за частиною четвертою

статті 61 ЦПК України є вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення з питань, чи мали місце дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, та чи вчинені вони цією особою.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що обсяг цивільно-правової відповідальності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, встановлюється судом у порядку доказування.

Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року по цивільній справі № 753/10580/14-ц.

З матеріалів справи встановлено, що винними діями ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди іншому учаснику ДТП - ОСОБА_2 . При цьому, відповідач не надав суду першої інстанції достатніх доказів існування причинно-наслідкового зв`язку між винними діями ОСОБА_2 і шкодою, завданою учасникам ДТП.

Не надав відповідач суду і доказів необґрунтованості розміру відшкодування, заявленого до стягнення.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із необхідністю відшкодування завданих збитків, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова