№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8507/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко О.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану в інтересах Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, та директора Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» Згурського Олексія Олександровича на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Калініченко О.Б., у справі №760/28176/21 за позовом ОСОБА_2 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», про визнання права користування квартирою, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», про визнання права користування квартирою, зобов`язання вчинити дії. Зазначала, що на підставі ордеру серії Б № 034608 на жиле приміщення від 15 грудня 1983 року, виданого її чоловіку ОСОБА_3 та членам його сім`ї (їй, як дружині та сину ОСОБА_4 ) їм було надано в користування квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса АДРЕСА_2 . Тобто, починаючи із 1983 року та по теперішній час, вона правомірно проживає та користується спірною квартирою. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_3 помер, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_4 . В період до 21.03.2021 року позивачка проживала разом з родиною у спірній квартирі, здійснюючи спільне сімейне господарство, в якому всі члени сім`ї були пов`язані спільним побутом. У 2017 році вона знялася із реєстраційного обліку у спірному приміщенні, але залишилась безперервно проживати в спірній квартирі разом із сином. Зняття з реєстрації з квартири здійснювалося з метою проведення її сином процедури приватизації даної квартири на себе одноосібно, оскільки, в той час вона помилково керувалася відсутністю потреби в її персональній участі у приватизації цього житла, адже син мав стати її єдиним спадкоємцем, а тому для уникнення майбутніх переоформлень (у випадку її смерті), на їх думку, було доцільно, щоб власником приватизованої квартири став лише її син ОСОБА_4 . При цьому вказує, що квартира, у якій вона була формально зареєстрована у період 2017-21 років, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , взагалі не придатна для проживання та використання і вона ніколи у ній не проживала. Незважаючи на те, що була зареєстрована в цій квартирі, фактично ж залишилася проживати в спірній квартирі АДРЕСА_1 . З урахуванням викладеного, позивачка ОСОБА_2 просила визнати за нею право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_4 , внаслідок факту її постійного проживання за вказаною адресою та зобов`язати Солом`янську РДА зареєструвати її за вказаною адресою.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 право користування квартирою скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні таких позовних вимог. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що 11 серпня 2017 року ОСОБА_2 була знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , яка на сьогоднішній час не приватизована та перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва. Таким чином ОСОБА_2 втратила право користування вказаною квартирою. Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 за інформацією, наданою Київській міській раді Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу квартири. Вважає, що ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про її законне право на сьогоднішній день проживати та користуватися кв. АДРЕСА_1 .

Також, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, директор КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» Згурський О.О. подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення,яким в задоволені позовних вимог відмовити. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачка постійно проживала у спірній квартирі з грудня 1983 року по теперішній час. Жодних документів на підтвердження факту постійного проживання позивачки в спірній квартирі, ведення спільного господарства з померлим членом сім`ї наймача, несення спільних витрат, придбання спільного майна, прийняття участі у витратах на утримання майна, тощо позивачка не надала.

Адвокат Стецько М.В., який діє в інтересахОСОБА_2 , подав відзиви на апеляційні скарги Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представників Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», вважає їх необґрунтованими, а апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні адвокат Стецько М.В., який діє в інтересахОСОБА_2 , проти доводів апеляційних скарг заперечував, просив апеляційні скарги залишити без задоволення з огляду на їх безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 1983 року на підставі рішення Виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів від 10 листопада 1983 року № 1549 на ім`я ОСОБА_3 видано ордер серії Б № 034608 на право заняття ним та членами його сім`ї у складі ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_4 (син) жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 наймач жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 помер.

В квартирі залишилися зареєстрованими та проживали ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4

11 серпня 2017 року ОСОБА_2 була знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_4 , та зареєструвалась за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , визнавши за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 . При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивачка в спірній квартирі проживає з 1983 року, вселилася в квартиру у встановленому законом порядку, на підставі ордера, місця проживання не змінювала, не дивлячись на її перереєстрацію за адресою іншої квартири.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України).

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Водночас наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

А, отже, реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Місцем проживання фізичної особи, згідно з ч.1 ст. 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 з 1983 року проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , в яку вона вселилася у встановленому законом порядку, на підставі ордера, місця проживання не змінювала, не дивлячись на її перереєстрацію за адресою іншої квартири, а відтак не втратила право на користування спірним житлом.

Як пояснила ОСОБА_2 , в квартирі АДРЕСА_5 вона ніколи не проживала, у вказану квартиру не вселялася, а лише була зареєстрована в ній.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , не придатна для проживання, потребує капітального ремонту.

Так, згідно звіту від 06 вересня 2022 року про проведення технічного обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_3 , квартира знаходиться в стані капітального ремонту та, враховуючи відсутність внутрішнього оздоблення, інженерних мереж, санітарно-технічного і електричного обладнання, не відповідає «Технічному регламенту будівельних виробів, будівель і споруд» і на даний час непридатна для експлуатації та проживання.

Крім того, за інформацією ПрАТ «ДТЕК Київські електричні мережі» від 31 січня 2023 року надані дані, котрі підтверджують, що в період із вересня 2017 року по січень 2022 року за адресою: АДРЕСА_3 , взагалі не було факту споживання електроенергії.

При цьому, відомості про оформлення на ім`я ОСОБА_2 права власності на вказану квартиру, його набуття та реєстрацію, з офіційних джерел не встановлено. Натомість, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 вересня 2022 року № квартира АДРЕСА_5 не зареєстрована на праві власності.

Факт постійного проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі однією сім`єю з сином підтверджується письмовими доказами за період 2018-2022 років, зокрема: квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг, актами надання послуг з технічного обслуговування обладнання в квартирі, фінансово-договірними документами про участь позивачки у замовленні та оплати виконання ремонтних робіт та виготовлення меблів у спірній квартирі; а також ці обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які є сусідами позивачки по спірній квартирі.

Вказані особи пояснили, що тривалий час проживають у будинку АДРЕСА_6 , та підтвердили, що ОСОБА_2 постійно - з 1983 року проживає у квартирі АДРЕСА_7 вказаного будинку, спочатку сім`єю з чоловіком та сином, а після смерті чоловіка - з сином та його сім`єю, з якими вони були пов`язані спільним побутом та бюджетом, здійснюючи спільне сімейне господарство.

З письмових показів свідка ОСОБА_8 , яка є вдовою померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 сина позивачки - ОСОБА_4 , тобто, невісткою позивачки, вбачається, що до моменту її евакуації з дітьми в березні 2022 року вона спільно з позивачкою проживала у квартирі АДРЕСА_1 , з моменту її одруження з сином позивачки у 2001 році: вони з чоловіком жили в одній кімнаті, а його батьки - в іншій. У них був спільний бюджет витрат з батьками, спільне кухонне та інше господарювання, разом витрачали на утримання квартири та фінансували спільні сімейні витрати. Засвідчила, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , ніхто ніколи не проживав, тому що не мали жодної змоги зробити її капітальний ремонт через відсутність коштів та через дуже складні соціально-побутові обставини їх життя.

Вказані вище обставини в сукупності підтверджують, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_5 ніколи не проживала, натомість місцем її постійного проживання є квартира за адресою: АДРЕСА_4 , в якій вона також проживаларазом із сином однією сім`єю до його смерті в березні 2021 року.

Крім того, як було встановлено судом апеляційної інстанції,Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення її з квартири АДРЕСА_1 , що в свою чергу також підтверджує проживання останньої у вказаній квартирі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність у ОСОБА_2 права на користування жилим приміщенням у спірній квартирі та задоволення її вимог про визнання права користування ним.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання Солом`янської РДА зареєструвати її за адресою АДРЕСА_4 , сторонами не оскаржене, а тому апеляційний суд не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Федорчук Христини Василівни, яка діє в інтересах Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, та директора Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» Згурського Олексія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 13 червня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді