№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8917/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Сердюк Юлії Анатоліївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Плахотнюк К.Г., у справі № 752/13542/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбного договору, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбного договору. Зазначав, що з 14 лютого 2009 року по 30 травня 2019 року він та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі. 13 лютого 2009 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюбний договір, за умовами якого він зобов`язався щомісячно виплачувати аліменти на утримання непрацездатної дружини по 3500,00 грн. до зняття інвалідності, або до моменту появи у неї доходів від підприємницької діяльності або будь-яких інших видів доходів. У 2014 році у зв`язку з анексією Автономної Республіки Крим, він втратив роботу, закрив приватне підприємство та переїхав до м. Києва. Наразі є непрацюючим пенсіонером та через пенсійний вік не може працевлаштуватися в м. Києві, пенсії та будь-яких інших доходів на території України не отримує. Сплата аліментів у розмірі 3500,00 грн. на користь відповідачки ставить його у надзвичайно невигідне матеріальне становище, а тому він не має можливості виконувати шлюбний договір. З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_2 просив розірвати шлюбний договір від 13 лютого 2009 року, укладений між ним та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округа Литвиненко Т.В., про що зроблено реєстраційний запис в реєстрі за №358.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюбний договір, укладений від 13 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округа Литвиненко Т.В., про що зроблено реєстраційний запис в реєстрі за №358.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Сердюк Ю.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що позивач отримує доходи на території України, однак ухиляється від виконання шлюбного договору. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього можливості виконувати шлюбний договір, а відтак у суду були відсутні підстави для задоволення позову та розірвання шлюбного договору.

В судовому засіданні адвокат Сердюк Ю.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Прилепа Р.А. проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюбний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Литвиненко Т.В., зареєстрований в реєстрі за №358 (а.с. 5-10).

Відповідно до пункту 4.2. вказаного договору подружжя домовились про те, що у разі розірвання шлюбу чоловік зобов`язується щомісячно виплачувати аліменти на утримання непрацездатної дружини по 3500,00 грн. до зняття інвалідності, або до моменту появи у неї доходів від підприємницької діяльності або будь-яких інших видів доходів.

Згідно з п. 6.2. зазначеного договору, подружжя стверджувало, що у момент укладення договору вони усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними, розуміли природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором, договір укладено ними у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску.

Також сторонами зазначено про те, що договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких для подружжя обставин.

Пунктом 6.4 зазначеного договору передбачено, що за згодою сторін зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового правочину, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. За відсутності домовленості (згоди) питання вирішуються в судовому порядку. Шлюбний договір укладається на необмежений строк і може бути припинений в день подання до нотаріуса спільної заяви подружжя про відмову від нього, або за рішенням суду на підставах, які мають суттєве значення. Подружжя домовились, що підставою для розірвання шлюбного договору також може бути банкрутство, каліцтво одного із подружжя, знищення майна. У випадку виникнення спору цей шлюбний договір може бути змінений або розірваний на вимогу одного із подружжя в судовому порядку.

14 лютого 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року, що набрало законної сили 06 листопада 2019 року (а.с. 11-15).

ОСОБА_2 порушив перед судом питання про визнання розірваним шлюбного договору від 13 лютого 2009 року, посилаючись на те, що він не має можливості виконувати шлюбний договір.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та розірвання шлюбного договору. При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що з 2014 року позивач вимушено не може проживати на території АР Крим, наразі на території України не отримує пенсії та будь-яких інших доходів, відповідно перебуває у скрутному матеріальному стані, що є істотною обставиною за наявності якої, укладений ним 13 лютого 2009 року з ОСОБА_1 шлюбний договір може бути розірваний.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 92 СК України визначено право подружжя, або осіб, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, укласти шлюбний договір.

Згідно із ст. 93 СК України, шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя як батьків. Шлюбний договір не може регулювати особисті відносини подружжя, а також особисті відносини між ними та дітьми. Шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Статтею 96 СК України встановлено, що у шлюбному договорі може бути встановлений загальний строк його дії, а також строки тривалості окремих прав та обов`язків. У шлюбному договорі може бути встановлена чинність договору або окремих його умов і після припинення шлюбу.

Відповідно до правил статті 102 СК України, на вимогу одного з подружжя шлюбний договір може бути розірваний за рішенням суду з підстав, що мають істотне значення, зокрема в разі неможливості його виконання.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на ст. 102 СК України, зазначаючи про те, що на час укладення договору він працював, та мав можливість надавати допомогу дружині, однак, на даний час його матеріальне становище змінилось, він не має доходів та після розірвання шлюбу він не має змоги сплачувати їй аліменти, та цей обов`язок, закріплений в договорі ставить його у вкрай невигідне матеріальне становище.

В обґрунтування наведених доводів ОСОБА_2 надав суду копії довідки Департаменту соціальної політики №169 від 12 квітня 2014 року, довідки Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 20 листопада 2014 року №300200510, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_2 взято на облік як переміщеного з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за адресою: АДРЕСА_1 , а також надано копії довідки Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 26 жовтня 2021 року №430 та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 27 жовтня 2021 року №17-01/ш/26-15-50-04-24.

За даними довідки Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 26 жовтня 2021 року №430, було встановлено, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян №1 (сервісний центр) ГУ ПФУ України в м. Києві та пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» не отримує (а.с. 84).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 27 жовтня 2021 року №17-01/ш/26-15-50-04-24, у ОСОБА_2 у період з 1 кварталу 2015 року по 2 квартал 2021 року доходи відсутні (а.с.85).

Разом з тим, надані ОСОБА_2 документи не є належними та достатніми доказами на підтвердження його скрутного матеріального становища.

ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру його доходів, наявності у нього прав на рухоме та нерухоме майно, з яких в сукупності можна було б встановити, що станом на момент вирішення спору судом першої інстанції він не мав реальної можливості виконувати умови шлюбного договору та сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 у визначеному договором розмірі.

При цьому, колегія суддів сприймає критично доводи позивача про відсутність у нього будь-яких доходів починаючи з 2014 року після його переміщення з тимчасово окупованої території АР Крим, оскільки незрозумілою залишається обставина яким саме чином позивач на протязі майже дев`яти років забезпечує себе матеріально, оплачує комунальні послуги та/або орендує житло тощо.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказав, що проходить службу в ДФТГ ТРО НОМЕР_1 окремої бригади Сил територіальної оборони Збройних Сил України м. Києва.

Відповідно до норм Закону України «Про основи національного спротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Положеннями вказаних законодавчих актів передбачено, що члени добровольчих формувань мають право на матеріальне та грошове забезпечення (оплату праці). При цьому, фінансування діяльності добровольчих формувань здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету Украі?ни, місцевих бюджетів, а також з інших джерел, не заборонених законодавством.

Вказане свідчить про отримання ОСОБА_2 матеріального та грошового забезпечення.

Крім того, ОСОБА_2 не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він є не працевлаштованим, зокрема, не надано для огляду суду трудової книжки, яка могла б підтвердити обставини, на які посилався позивач.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем ОСОБА_2 наявності правових підстав для розірвання шлюбного договору від 13 лютого 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Литвиненко Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №358.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, що позивач звертався до відповідачки з вимогою зміни, розірвання або відмови від шлюбного договору, як це передбачено умовами договору.

Таким чином, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сердюк Юлії Анатоліївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбного договору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 05 червня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді