Справа № 307/2240/20
Провадження № 2/307/1259/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Чопик В.В., при секретарі Гламазда О.М., з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивачів ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , Буштинської селищної ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання незаконним та скасування рішення Буштинської селищної ради про передачу у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки.

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 , Буштинської селищної ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання незаконним та скасування рішення Буштинської селищної ради про передачу у власність земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки.

Свої вимоги позивачі як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_1 обґрунтовують наступним.

Так, позивачка ОСОБА_5 зазначає, що у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗК №039137, виданого Буштинською селищною радою 18.03.2002р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №469, ОСОБА_8 , який був її чоловіком, набув права власності на земельну ділянку площею 0,79 га, розташовану на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті чоловіка вона, як спадкоємниця за законом першої черги, прийняла спадщину шляхом подання до Тячівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом. Заява про прийняття спадщини була подана 10 серпня 2012 року.

Таким чином, стверджує, що після смерті чоловіка спадкове майно, в тому числі і земельна ділянка площею 0,79 га, розташована на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить їй, як спадкоємниці, з моменту відкриття спадщини, тобто з 29 березня 2012 року.

У 2020 році вона мала намір оформити документально право на спадщину на земельну ділянку площею 0,79 га, розташовану на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому чоловікові ОСОБА_8 на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗК №039137, виданого Буштинською селищною радою 18.03.2002р.

Однак, почавши процес виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)їй стало відомо з Публічної кадастрової карти України, що на місці розташування належної їй земельної ділянки площею 0,79 га, розташованої на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради знаходиться інша сформована земельна ділянка.

Також, позивач ОСОБА_1 зазначає, що у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗК №039160, виданого Буштинською селищною радою 18.03.2002р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №483, ОСОБА_9 , мешканець АДРЕСА_1 набув права власності на земельні ділянки загальною площею 1,570га, на території Буштинської селищної ради, в тому числі на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,79 га, розташовану на території урочища «Руськополівське», та земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,78 га, розташовану на території урочища «В.Когутови» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до заповіту від 31 грудня 2014 року, посвідченого секретарем Нижньоапшанської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за №115, гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на випадок своєї смерті зробив розпорядження, а саме земельну ділянку площею 1,570 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить йому згідно державного акту на право приватної власності серії ІV-ЗК №039160, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №483 від 18.03.2002р. заповів йому позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 помер. Після смерті ОСОБА_9 залишилося спадкове майно, до складу якого входить, в тому числі, і земельна ділянка площею 1,570 га, розташована на території урочищ «Руськополівське» та «В.Когутови» Буштинської селищної ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зокрема земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,79 га, розташована на території урочища «Руськополівське» та земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,78 га, розташована на території урочища «В.Когутови» Буштинської селищної ради.

Після смерті ОСОБА_9 позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Гримута П.В. №37/01-16 від 20.09.2021р. у зв`язку з відкриттям спадкової справи №21/2021, номер у спадковому реєстрі 67677415, за майном померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 , який до дня смерті був постійним мешканцем селища Буштино Тячівського району, єдиним спадкоємцем до майна померлого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, посилаючись ст..ст.1216,1217,ч.1ст. 1222, ч.1-3ст.1223 ч.5 ст1268, ст..1296 ЦК України стверджує, що спадкове майно після смерті ОСОБА_9 , в тому числі і земельна ділянка площею 0,79 га, розташована на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить йому, як спадкоємцю, з моменту відкриття спадщини, тобто з 16 вересня 2016 року.

З метою оформити документально право на спадщину на земельну ділянку площею 0,79 га, розташовану на території урочища «Руськополівське» та площею 0,78 га на територію урочища «В.Когутови» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали померлому ОСОБА_9 на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗК №039160, виданого Буштинською селищною радою 18.03.2002р., приватним нотаріусом Гримут П.В. було надано запит про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до вказаного запиту нотаріуса та на його замовлення землевпорядною організацією ТОВ «Гео-Земля» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,79 га, розташованої на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗК №039160 від 18.03.2002р. належала померлому ОСОБА_9 .

Проте, державна реєстрація земельної ділянки у державному земельному кадастрі та присвоєння їй кадастрового номера не були вчинені з причини накладання земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,79 га, розташованої на території урочища «Руськополівське» на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0034

А саме, відповідно до рішення державного кадастрового реєстратора відділу у Рокитнянському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області №РВ-021 від 13.10.2021р. відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки у зв`язку з перетином земельної ділянки із земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0034, площа співпадає на 99,1307%.

Після вчинення дій щодо перевірки зазначених вище обставин, позивачами як ОСОБА_10 , так ОСОБА_1 було встановлено, що відповідно до рішення Буштинської селищної ради від 28.08.2001р. відповідачу ОСОБА_6 було передано у власність земельну ділянку площею 1,613 га для ведення підсобного господарства, яка перебувала у їх користуванні.

На підставі зазначеного рішення Буштинської селищної ради відповідач ОСОБА_6 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на своє ім`я право власності на земельну ділянку площею 1,613 га, з кадастровим номером :03:001:0034, розташовану на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради, для ведення особистого селянського господарства.

Зазначена земельна ділянка належала відповідачу ОСОБА_6 на праві власності на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №95993469 від 31.08.2017р., номер запису про право власності 22113027, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 244.

У подальшому, у відповідності до договору дарування земельної ділянки від 06.09.2017 р., посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Бенчак М.Т., зареєстрованого в реєстрі за №2-1370, відповідач ОСОБА_6 подарував відповідачці ОСОБА_7 земельну ділянку площею 1,613 га, кадастровий номер :03:001:0034, розташовану на території урочища «Руськополівське» смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області.

Надалі, земельна ділянка площею 1,613 га, кадастровий номер :03:001:0034, розташована на території урочища «Руськополівське» смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області, була відчужена відповідачкою ОСОБА_7 відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2020 р.

Позивачі стверджують, що їх незаконним шляхом позбавлено права власності на земельну ділянку.

Так, до прийняття оскаржуваного рішення Бушинської селищної ради частина спірної земельної ділянки перебувала у власності ОСОБА_8 , а після його смерті, відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України, належить позиваці ОСОБА_5 , а частина спірної земельної ділянки перебувала у власності ОСОБА_11 , а після його смерті, відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України, належить позивачу ОСОБА_1 , тобто оскаржуваним рішенням Буштинської селищної ради порушено їх право на землю.

При прийнятті згаданого рішення Буштинської селищної ради, спірна земельна ділянка передана у власність відповідачу ОСОБА_6 без вилучення її у власника, а відтак, відповідне рішення селищної ради законним вважати не можна.

Відтак, реєстрація земельної ділянки за відповідачем ОСОБА_6 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також реєстрація земельної ділянки у державному земельному кадастрі є незаконними.

Крім цього, відповідно до листа архівного відділу Тячівської районної державної адміністрації від 16.07.2020р. №01-11/139 в рішеннях 17-ої сесії ІІІ скликання Буштинської селищної ради від 28.08.2001р. відсутні відомості про виділення чи передачу у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,613 га гр. ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_2 .

Дане стверджується також тим, що право власності на земельну ділянку площею 1,613 га, кадастровий номер :03:001:0034, розташовану на території урочища «Руськополівське» смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області відповідач ОСОБА_6 набув на підставі неіснуючого, фіктивного рішення Буштинської селищної ради.

Договір дарування земельної ділянки був укладений 06.09.2017р., тобто через декілька днів після набуття відповідачем ОСОБА_6 у власність земельної ділянки.

Як у подальшому стало відомо, виготовленням правовстановлюючих документів на документів на земельну ділянку площею 1,613 га, кадастровий номер :03:001:0034, розташовану на території урочища «Руськополівське» смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області, на ім`я відповідача ОСОБА_6 займалася саме відповідачка ОСОБА_7 на підставі довіреності від 18.08.2017р. №708, посвідченої приватним нотаріусом Тячівського РНО Чербаник Ф.М.

Крім цього, позивачі стверджують, що відповідачами було незаконно змінено цільове призначення земельної ділянки, так як належні їм у порядку спадкування земельні ділянки площею по 0,79 га, розташовані на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради мала цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки розташована у земельному масиві, що підлягав поділу на земельні частки (паї).

Однак, при здійсненні відповідачами дій щодо передачі у приватну власність та реєстрації земельної ділянки площею 1,613 га, кадастровий номер :03:001:0034, розташованої на території урочища «Руськополівське» смт. Буштино Тячівського району у державному земельному кадастрі, її цільове призначення було незаконно змінене на ведення особистого селянського господарства.

Разом з цим, позивачі посилаючись чч.1,1 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію», ч.6 ст.16 ЗУ «Про державний земельний кадастр», чч.1,2 ст.78 Земельного кодексу України ст..387, ст.388ЦК України, постанову від 14.11.2018 року Великої Палати верховного суду по справі №183/1617/16 провадження №12-208цс18 зазначають, що земельні ділянки площею по 0,79 га, розташовані на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вибули з їх володіння не з їх волі і були включені до складу земельної ділянки площею 1,613 га, кадастровий номер :03:001:0034, розташованої на території урочища «Руськополівське» у смт. Буштино Тячівського району, незаконним шляхом через рішення Буштинської селищної радивід 28.08.2001р. на користь відповідача ОСОБА_6 , а згодом через набуття права власності на земельну ділянку відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Тому просять суд визнати незаконним та скасувати рішення Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 28.08.2001 року про передачу ОСОБА_6 у власність земельної ділянки площею 1,613 га. для ведення підсобного господарства; скасувати державну реєстрацію у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку площею 1,613 га, кадастровий номер :03:001:0034, розташовану на території урочища « Руськополівське» у смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області, за ОСОБА_4 , РНКПП: НОМЕР_3 ; скасувати державну реєстрацію земельної площею 1,613 га., кадастровий номер :03:001:0034, розташовану на території урочища « Руськополівське» у смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області у державному земельному кадастрі, та кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0048; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_5 , РНКПП: НОМЕР_4 , земельну ділянку площею 0,79 га, розташовану та території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНКПП: НОМЕР_5 , земельну ділянку площею 0,79 га, розташовану та території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач ОСОБА_1 та адвокат Рішко П.М., що є представником позивачі як ОСОБА_1 , так ОСОБА_5 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Представник відповідача Буштинської селищної ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності, за наявними в матеріалах справи документами, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просить суд справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Білас Л.В. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та просять відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до висновку експерта №38/10.20/2022 від 15.11.2022 року відповідачем ОСОБА_6 , а в подальшому відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , правомірно набуто право власності на спірну земельну ділянку, розташовану на території урочища «Руськополівське» у смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області.

Разом з цим, представник ОСОБА_3 просить суд визнати неналежним доказом висновок експерта №Е-02/2023 від 27.03.2023 стверджуючи, що такий виготовлений не правомочним експертом, оскільки ОСОБА_12 не має свідоцтво про заняття підприємницькою діяльністю, а також у самому висновку відсутні посилання на норми законодавства, якими користувався експерт при виготовленні експертизи.

Крім цього, представник ОСОБА_3 стверджує, що ОСОБА_10 та ОСОБА_1 є неналежними позивача, оскільки не дали суду доказів які б стверджували, що вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , тобто суду не надано свідоцтва про право на спадщину за законом виданого на їх ім`я.

Також, представника ОСОБА_3 просить суд застосувати до даних правовідносин строки позовної давності, при цьому стверджує, що для позивачки ОСОБА_5 початок строку позовної давності на оскаржуване рішення Буштинської селищної ради настав з 29.03.2012 року, з дня смерті її чоловіка ОСОБА_13 , а до суду вона звернулася у 2020 році, за виготовленням технічної документації у 2021 році, тобто з пропущеним строком понад 9 років.

Щодо пропущення строків позовної давності позивачем ОСОБА_1 зазначає, що останній пропустив строк більше 10 років.

Відтак просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Предстаник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області в судове засідання не з`явився, однак надав до суду письмове пояснення щодо позову, в якому зазначив, що при реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 0:03:00160034 в Державному земельному кадастрі Державний реєстратор діяв в межах і в спосіб визначений чинним законодавством.

Суд розгляну справу у відсутності представника третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на підставі ст.. 223 ЦПК України

Ухвалою суду від 11.082020 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_5 та призначено дану справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.08.2020 року в забезпечення позову накладено арешт на майно-спірну земельну ділянку.

Ухвалою суду від 09.06.2021 року витребувано докази з Буштинської селищної ради.

Ухвалою від 12.05.2022 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 та призначено дану справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.06.2022 року об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 з справою за позовом ОСОБА_5 , об`єднаній справі присвоєно № 307/2240/20.

Протокольною ухвалою суду від 25.04.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивачів адвоката Рішко П.М., представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Білас Л.В. та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗК №039137, виданого Буштинською селищною радою 18.03.2002р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №469, гр. ОСОБА_8 , набув права власності на земельну ділянку площею 0,79 га, розташовану на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_8 був чоловіком позивачки ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про смерті серія НОМЕР_6 від 29.03.2012 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно заяви про прийняття спадщини за законом від 10 серпня 2012 року, після смерті чоловіка позивачка ОСОБА_5 , як спадкоємниця за законом першої черги, прийняла спадщину.

Також, судом встановлено, що у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗК №039160, виданого Буштинською селищною радою 18.03.2002р., зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №483, гр. ОСОБА_9 , мешканець АДРЕСА_1 набув права власності на земельні ділянки загальною площею 1,570га, на території Буштинської селищної ради, в тому числі на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,79 га, розташовану на території урочища «Руськополівське», та земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,78 га, розташовану на території урочища «В.Когутови» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_7 від 16.02.2021 року.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу Гримута П.В. №37/01-16 від 20.09.2021р. у зв`язку з відкриттям спадкової справи №21/2021, номер у спадковому реєстрі 67677415, за майном померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 , який до дня смерті був постійним мешканцем селища Буштино Тячівського району, єдиним спадкоємцем до майна померлого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ст.ст.1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно частин першої, третьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц.

Таким чином, виходячи із зазначених вимог спадкового права, спадкове майно після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а саме земельні ділянки площею по 0,79 га, розташовані на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить позивачам, як спадкоємцям, з моменту відкриття спадщини, тобто з 29 березня 2012 року ОСОБА_5 та з 16 вересня 2016 року ОСОБА_1 .

Відтак, твердження представника відповідача ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є неналежними позивача та їх права не порушені, оскільки не надали свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд вважає, безпідставними.

Разом з цим, судом встановлено, що відповідно до рішення Буштинської селищної ради від 28.08.2001р. відповідачу ОСОБА_6 було передано у власність земельну ділянку площею 1,613 га для ведення підсобного господарства.

На підставі зазначеного рішення Буштинської селищної ради відповідач ОСОБА_6 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на своє ім`я право власності на земельну ділянку площею 1,613 га, з кадастровим номером :03:001:0034, розташовану на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради, для ведення особистого селянського господарства, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №95993469 від 31.08.2017р., номер запису про право власності 22113027, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 244.

У подальшому, у відповідності до договору дарування земельної ділянки від 06.09.2017р., посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Бенчак М.Т., зареєстрованого в реєстрі за №2-1370, відповідач ОСОБА_6 подарував, а відповідач ОСОБА_7 , прийняла у дар земельну ділянку площею 1,613 га, кадастровий номер :03:001:0034, розташовану на території урочища «Руськополівське» смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області.

Надалі, земельна ділянка площею 1,613 га, кадастровий номер :03:001:0034, розташована на території урочища «Руськополівське» смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області, була відчужена відповідачкою ОСОБА_7 відповідачу ОСОБА_4 , що стверджується договором купівлі-продажу від 01.07.2020 р.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч.5 ст.116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, проводиться лише після її вилучення.

Пунктом ІІ Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд має перевіряти законність рішень органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Відподно ч.1 ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Листом архівного відділу Тячівської районної державної адміністрації від 16.07.2020р. №01-11/139 стверджено, що в рішеннях 17-ої сесії ІІІ скликання Буштинської селищної ради від 28.08.2001р. відсутні відомості про виділення чи передачу у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,613 га гр. ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_2 .

Рішеннями № РВ -021 від 11.10.2021року та №РВ-021 від 13.10.2021 року Державних кадастрових реєстраторів стверджено, що позивачам відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з накладенням їх земельних ділянок на земельну ділянку відповідачів з кадастровим номером :03:001:0034,

Висновком експерта за результатами земельно-технічної експертизи №Е-02/2023 від 27.03.2023 року стверджено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0034, розташована на території урочища «Руськополівське» у смт. Буштино, Тячівського району, Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства накладається на межі земельної ділянки площе 0,79 га, розташованої на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗК № 039137, виданого Буштинською селищною радою 18.03.2002 р., та на межі земельної ділянки площею 0,79 га, розташованої на території урочища «Руськопролівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗК № 039160, виданого Буштинською селищною радою 18.03.2002 р., дані щодо яких містяться в матеріалах технічних документацій із землеустрою.

З врахування того, що фактична площа земельної ділянки ОСОБА_8 становить 0,8043 га, площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0034 на межі земельної ділянки, розташованої на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗК № 039137, виданого Буштинською селищною радою 18.03.2002 становить 0,80299 га.

З врахуванням того, що фактична площа земельної ділянки ОСОБА_9 становить 0,8132 га, площа накладання земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0034 на межі земельної ділянки, розташованої на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної ввласності на землю ІV-ЗК № 039160, виданого Буштиснькою селищною радою 18.03.2022 становить 0,80612 га.

Вироком Тячівського районного суду від 13.12.2022 року, який ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 18.05.2023 року змінений в части призначеного покарання, в сторону пом`якшення покарання, стверджено, що відповідача ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, тобто в тому, що у нього, у невстановлений досудовим розслідуванням час, виник умисел на незаконне заволодіння земельною ділянкою в смт. Буштино, урочище "Руськополівське", Тячівського району Закарпатської області. На реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , незважаючи на те, що вичерпний перелік підстав набуття у власність права на землю із земель комунальної та державної власності визначений ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України, 27 травня 2016 року, звернувся до ТОВ "Софія-Проект" та замовив виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для чого надав підроблену невстановленою на даний час особою виписку з рішення Буштинської селищної ради від 28 серпня 2001 року "Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам", згідно якого ОСОБА_6 нібито було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,613 га, для ведення особистого селянського господарства. За результатами виготовлення технічної документації, на підставі підробленої виписки з рішення Буштинської селищної ради від 28 серпня 2001 року "Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам", державним кадастровим реєстратором Відділу у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Грабарь О.І. 29 серпня 2017 року внесено дані про формування земельної ділянки на землях комунальної та приватної власності до Єдиної державної геоінформаційної системи - Державного земельного кадастру, присвоєно кадастровий номер, відкрито Поземельну книгу та зареєстровано земельну ділянку площею 1,613 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в смт. Буштино, урочище "Руськополівське", Тячівського району Закарпатської області з кадастровим номером :03:001:0034. Після цього, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що жодних підстав для набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0034 у нього немає, а також те, що рішення сесією Буштинської селищної ради про надання йому у власність вказаної земельної ділянки не приймалось, усвідомлюючи свої злочинні дії, 29 серпня 2017 року, будучи обізнаним про підробку документу, подав державному реєстратору Тячівської РДА, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , підроблену невстановленою на даний час особою, виписку з рішення Буштинської селищної ради від 28 серпня 2001 року "Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам", згідно якої ОСОБА_6 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,613 га для ведення підсобного господарства, копію власного паспорта, ідентифікаційного номера, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. На підставі підробленої виписки з рішення Буштинської селищної ради від 28 серпня 2001 року "Про передачу земельних ділянок в приватну власність громадянам", державний реєстратор Данилич Н.В., 31 серпня 2017 року зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0034 площею 1,613 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в смт. Буштино, урочище "Руськополівське", Тячівського району Закарпатської області та видала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В подальшому, з метою доведення свого умислу до кінця ОСОБА_6 , 06 вересня 2017 року подарував вказану земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0034 ОСОБА_7 , власноручно підписавши договір дарування від 06 вересня 2017 року у державного нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори Бенчак М.Т. Таким чином, ОСОБА_6 закінчив свій злочинний умисел та в результаті вказаних шахрайських дій, позбавив громадян ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та територіальну громаду смт. Буштино, права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0034, площею 1,613 га, ринковою вартістю 1 456 484,00 грн.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Ч.1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд вважає, що вище наведені досліджені судом докази, зокрема : лист архівного відділу Тячівської районної державної адміністрації від 16.07.2020р. №01-11/139, рішення № РВ -021 від 11.10.2021року та №РВ-021 від 13.10.2021 року Державних кадастрових реєстраторів, висновок експерта за результатами земельно-технічної експертизи №Е-02/2023 від 27.03.2023 року та вироком Тячівського районного суду від 13 грудня 2022 року, є достовірними та достатніми доказами, які підтверджують факт того, що земельні ділянки площею по 0,79 га, розташовані на території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вибули з володіння позивачів не з їх волі і були включені до складу земельної ділянки площею 1,613 га, кадастровий номер :03:001:0034, розташованої на території урочища «Руськополівське» у смт. Буштино Тячівського району, незаконним шляхом через підроблене ( не існуюче) рішення Буштинської селищної ради від 28.08.2001 року на користь відповідача ОСОБА_6 , а згодом через набуття права власності на відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , а відтак ці земельні ділянки підлягають витребуванню від останнього набувача.

Таким чином, заперечення представника відповідача ОСОБА_3 щодо заявлених позовних вимог, в тому числі й посилання на висновок експерта №38/10.20/2022 від 15.112022 року , є безпідставні.

Так, вказаним висновком експерта №38/10.20/2022 від 15.112022 року не спростовуються обставини на які посилаються позивачі, зокрема на те, що спірні земельні ділянки вибули з їх володіння не з їх волі і перейшли у власність почергово до відповідачів незаконним шляхом через підроблене ( не існуюче) рішення Буштинської селищної ради від 28.08.2001 року, а тому його як доказ суд до уваги не бере.

Разом з цим, належним та допустимим доказом, як у же вище зазначено, є висновок експерта за результатами земельно-технічної експертизи №Е-02/2023 від 27.03.2023 року. Твердження представника відповідача ОСОБА_3 , що такий виготовлений експертом який не має права на зайняття підприємницькою діяльністю із порушенням законодавства в суді належними доказами не підтверджено. Навпаки із свідоцтва №6-23 ІП доданого до висновку експерта вбачається, що експерт Павлич О.В. зареєстрований в Міністерстві юстиції України як експерт і має право на проведення земельно-технічних експертиз.

Згідно ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У відповідності до ч.1,2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації пр ав.

Відповідно до ч.6 ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ч.10 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника , ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій ст. 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи№ 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) у постанові від 14 листопада 2018 року дійшла висновку, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна (в тому числі, яке було неодноразово відчужене) можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках(частина третя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 26 лютого 2020 року у справі № 297/2516/16-ц.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Як уже вище встановлено судом, спірні земельні ділянки вибули із власності позивачів і стали почергово власністю відповідачів всупереч волі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та всупереч вимог законодавства, а тому суд вважає, що позови останніх слід задовольнити.

Щодо застосування строку позовної давності, заявленого представником відповідача ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Неодноразово Велика Палата Верховного Суду висловлювала правову позицію щодо застосування строків позовної давності при вирішенні спорів про витребування майна із незаконного володіння на підставі статей 387, 388 ЦК України, та зазначала, що до таких спорів застосовується загальна позовна давність у три роки. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Позивачі зазначили, що у 2020 році ОСОБА_5 та 2021 році ОСОБА_1 мали намір оформити документально право на спадщину на спірні земельні ділянки, і в цей час їм стало відомо, що на місці розташування належної їм земельної ділянки знаходиться інша земельна ділянка відповідачів з кадастровом номером :03:001:0034. А отже позивачам стало відомо про порушення їх прав відповідачами у 2020 році та 2021 році, а тому звернулися вони до суду з даними позовами, позивач ОСОБА_5 10.08.2020, а позивач ОСОБА_1 17.03.22 року.

За таких підстав, суд вважає, що строк позовної давності в даній справі не пропущений, а тому суд відмовляє представнику відповідача - адвокату Білас Л.В. у застосуванні до пред`явлених позовних вимог строку позовної давності.

Керуючись ст. 4,11,12,13,76-81,89,141,263,265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 28.08.2001 року про передачу ОСОБА_6 у власність земельної ділянки площею 1,613 га. для ведення підсобного господарства.

Скасувати державну реєстрацію у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку площею 1,613 га, кадастровий номер :03:001:0034, розташовану на території урочища « Руськополівське» у смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області, за ОСОБА_4 , РНКПП: НОМЕР_3 .

Скасувати державну реєстрацію земельної площею 1,613 га., кадастровий номер :03:001:0034, розташовану на території урочища « Руськополівське» у смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області у державному земельному кадастрі, та кадастровий номер земельної ділянки :05:001:0048.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_5 , РНКПП: НОМЕР_4 , земельну ділянку площею 0,79 га, розташовану та території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНКПП: НОМЕР_5 , земельну ділянку площею 0,79 га, розташовану та території урочища «Руськополівське» Буштинської селищної ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Буштинська селищна рада, Тячівського району, Закарпатської області, адреса місцезнаходження смт. Буштино, вул. Головна, 91, Тячівського району Закарпатської області.

Відповідач: ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, адреса місцезнаходження м. Ужгород, площа Народна, № 4, каб. 298, Закарпатська область.

Повний текст рішення виготовлено 23.06.2023.

Суддя: В.В. Чопик