ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року м. Чернівці

Справа № 713/521/23

Провадження № 22-ц/822/430/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.,

секретар: Собчук І.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 березня 2023 року, головуючий у І-й інстанції Кириляк А.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 22 квітня 1999 року по 26 липня 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 ..

Рішенням Вижницького районного суду від 26 липня 2011 року шлюб між ними розірваний.

В шлюбі народилося дві дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2011 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 старша дочка ОСОБА_5 досягла повноліття, але продовжувала навчання у Чернівецькому національному університеті ім. Ю. Федьковича.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 травня 2019 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу ) щомісячно, починаючи з 19.04.2019 року по день втрати права на отримання аліментів

Вказувала на те, що відповідач ввів її в оману, пообіцявши особисто віддати на виконання до бухгалтерії військової частини виконавчий лист, виданий 16 липня 2019 року на підставі вищевказаного рішення суду. Проте, як вияснилося, виконавчий лист не був переданий ОСОБА_2 на виконання.

На запит адвоката начальник НОМЕР_1 прикордонного загону в листі від 06.02.2023 року інформує, що згідно з постановою «Про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» від 03.03.2020 року ВП № 29077404 стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проводилися у розмірі 1/3 частини усіх його видів заробітку до 31 грудня 2022 року, а згідно з постановою «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.12.2022 року ВП № 29077404 стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку здійснювалося, однак у зв`язку з переплатою по аліментам проводився перерахунок і кошти їй не перераховувалися.

Отже, не подавши на виконання виконавчий лист від 28 травня 2019 року про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки на утримання повнолітньої дочки, а після досягнення нею повноліття, бухгалтерія не провела перерахунок на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , а продовжувала стягнення у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), а тому відповідач деякий час не буде сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_8 і, як повідомляється у вищевказаному листі військової частини, стягнення аліментів буде здійснюватися після погашення суми переплати.

Зазначала, що їй одній важко утримувати дітей через брак коштів, старша дочка не змогла продовжити навчання в університеті, а дочка ОСОБА_8 ще не досягла повноліття. Діти потребують матеріальної допомоги від батька, а він постійно намагається якимось чином не сплачувати аліменти, а тепер ще й шляхом омани отримуватиме повернення коштів, начебто в рахунок переплати по аліментам, якої не могло бути, якщо би він надав виконавчий лист своєчасно.

Просила стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2011 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 доходу боржника але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття.

Визначено, що стягнення проводити з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано з Вижницького районного ВДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) виконавчий лист по справі №2-588/11 Вижницьким районним судом Чернівецької області

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів. Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Що стосується спірних правовідносин відносно стягнення аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_3 , даний спір не є предметом позову і повинен розглядатися в окремому порядку.

На зазначене рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути оскаржуване рішення та залишити аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття.

Посилається не те, що суд першої інстанції виніс рішення без достатнього вивчення та аналізу матеріалів справи, не взяв до уваги обставини, що мають істотне значення, а саме, що він змушений постійно проходити обстеження та лікування, має витрати на амуніцію, витрати на харчування, дорогу та багато інших витрат, пов`язаних з військовою службою. Також не враховано, що він добровільно забезпечує потреби доньки ОСОБА_4 , утримує неповнолітню доньку ОСОБА_9 та забезпечує сім`ю. Свою частину будинку подарував старшій дочці ОСОБА_3 , а іншого житла не має.

На апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення, з`ясувавши всі обставини, що мали значення для справи, не порушивши норми процесуального права, правильно застосувавши норми матеріального права. Доходи, які отримує ОСОБА_2 , дозволяють йому сплачувати 1/4 частку (доходу) на утримання неповнолітньої дочки.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що з 22 квітня 1999 року по 26 липня 2011 року сторони перебувала в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 липня 2011 року шлюб між сторонами розірваний. В шлюбі народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є відповідач. Неповнолітня ОСОБА_4 проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Вижницької міської ради за №165 від 23.01.2023 року.

Також встановлено, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 26 липня 2011 року і до досягнення повноліття дитиною.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19.04.2019 року по день втрати права на отримання аліментів.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 відповідач ОСОБА_2 23.11.2015 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 ..

ІНФОРМАЦІЯ_7 у відповідача народилася донька ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про її народження, серії НОМЕР_4 .

З довідки військової частини НОМЕР_5 Державної прикордонної служби України №12/27 від 09.01.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_5 на посаді штаб-сержанта.

Відповідачем надано довідки про те, що він своєчасно сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки.

Згідно з виписок з історії хвороби відповідач проходить лікування у медичних закладах.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів. Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Безпідставними є доводи апелянта про залишення аліментів у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку ОСОБА_2 , оскільки стягнення аліментів у такому розмірі не є достатнім і не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_4 , та суперечитиме її інтересам.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції враховував інтереси обох неповнолітніх дітей відповідача, які мають право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановив, що позивач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, інших доказів погіршення його матеріального стану не надав. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які можуть свідчити про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі через фінансовий стан відповідача чи через стан його здоров`я.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 подарував свою частину будинку старшій дочці ОСОБА_3 , не заслуговують на увагу, оскільки предметом позовних вимог є зміна раніше встановленого розміру аліментів відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому не стосується спірних правовідносин.

Інші доводи апелянта по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом при розгляді зазначеної справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

Н.Ю. Половінкіна