Справа № 545/1054/23
Провадження № 2/545/985/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.,

з участю секретаря Католик Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в м. Полтава цивільну справу за позовом фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми інфляції втрат та 3% річних від простроченої суми боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення суми інфляції втрат та 3% річних від простроченої суми боргу.

Просив стягнути з відповідача на свою користь суму інфляції втрат та 3% річних від простроченої суми боргу у загальному розмірі 81313.65 грн та судові витрати.

Ухвалою суду від 30.03.2023р. за даною справою відкрито спрощене позовне провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, а також від якого не надійшов відзив на позов чи будь-які інші клопотання по справі.

Враховуючи подану заяву позивача, неявку відповідача та від якого не надійшов відзив на позов чи будь-які інші клопотання по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 05.11.2018 року Полтавським районним судом Полтавської області ухвалено Рішення по справі № 545/1248/18, про стягнення з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдані збитки в порядку регресу у розмірі - 434 602,01 грн, та понесені судові витрати в сумі 6 582.91 грн.

Судом також встановлено, що 06.08.2019 року Полтавським апеляційним судом вирішено, заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05.11.2018 року змінити, шляхом зменшення суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на корись ФОП ОСОБА_1 в рамках відшкодування майнової шкоди до - 144 147 грн. 16 копійок.

На підставі вищевказаного Рішення було видано виконавчий лист № 545/1248/18 від 22.08.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 відшкодування у розмірі - 144 147 грн. 16 копійок.

Також встановлено, що 23.03.2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області, Райдою Олександром Сергійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64939872 за виконавчим листом № 545/1248/18 від 22.08.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 відшкодування у розмірі - 144 147 гри. 16 копійок.

Як вбачається із позову, Відповідач не виконав рішення суду в добровільному порядку, та станом на 20.03.2023р. не сплатив заборгованості на користь позивача, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховної палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № І4-16цс18).

За змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано і боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з врахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17.

Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника, та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд вважає, що позивача має право на стягнений з Відповідача суми інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення.

З огляду на те, що у постанові Полтавського апеляційного суду від 06.08.2019 року по справі № 545/1248/18, було розраховано три проценти річних та інфляційні втрати за період з 20 березня 2020 року по 20 березня 2023 року.

Також встановлено, що:

- загальна сума 3% відсотків річних за користування грошовими коштами за вказаний період складає 12 975,80 грн.;

- розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 68 337,85 грн, що підтверджується розрахунком до позовної заяви.

Враховуючи наданий розрахунок, загальна заборгованість за період прострочення повернення грошового зобов`язання становить -1096 днів 68 337,85 (інфляційне збільшення) + 12 975,80 (3% річних) = 81 313,65 грн.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За даних обставин, суд вважає, що позивач правомірно вимагає з відповідача стягнення суми інфляції та 3 % річних від простроченої суми боргу у примусовому порядку, посилаючись на рішення суду та чинне законодавство, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258-259, 263-265, 279, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 611, 634 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ФОП « ОСОБА_1 », задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з гр. ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ФОП « ОСОБА_1 », ІПН НОМЕР_2 - 3 % річних у розмірі 12 975 (дванадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять гривні 80 копійок) та інфляційні втрати у розмірі 68 337 (шістдесят вісім тисяч триста тридцять сім гривні 85 копійки), а всього: 81313,65 грн.

Стягнути з гр. ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ФОП « ОСОБА_1 », ІПН НОМЕР_2 , судові витрати: по сплаті судового збору у розмірі: 1 073 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 та на правову (правничу) допомогу в розмірі 11 917 (одинадцять тисяч дев`ятсот сімнадцять гривень 50 копійок, а всього: 12991,10 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів відповідно до порядку визначеного ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя

Полтавського районного суду Полтавської області І.С.Кіндяк