Справа № 496/2936/21
Провадження № 2/496/174/23
У Х В А Л А

21 червня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Портної О.П.,

за участю:

секретаря Ткаченко В.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог стосовно приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельник Ю.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Вердикт Капітал», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельник Ю.А. про розірвання кредитного договору, встановлення незаконними вимоги боргових зобов`язань, зобов`язання припинити виконавче провадження, -

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2021 року до Біляївського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Вердикт Капітал», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельник Ю.А. про розірвання кредитного договору, встановлення незаконними вимоги боргових зобов`язань, зобов`язання припинити виконавче провадження, в якій позивач просить розірвати кредитний договір № 401384722 укладений між ПАТ «Альфа Банк» та позивачем, визнати незаконними вимоги боргових зобов`язань ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича закрити виконавче провадження № 64460392 відносно позивача про стягнення боргу на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 05.07.2021 року відкрито загальне позовне провадження та надано відповідача строк для подання відзиву.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву.

Від відповідача - приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича, 27.05.2022 року, надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог стосовно приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Положеннями ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

У підготовчому судовому засіданні судом виконані дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Позивач у судове засідання не з`явився, але від представника надійшла до суду заява про розгляд справи за його та позивача відсутності.

Представник відповідача - ПАТ «Альфа-Банк», будучи належним чином повідомленим про дату час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив.

Представник відповідача - ТОВ «Вердикт Капітал», будучи належним чином повідомленим про дату час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив.

Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Ю.А., будучи належним чином повідомленим про дату час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив.

Що стосується вимог позивача щодо зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича закрити виконавче провадження № 64460392 відносно позивача про стягнення боргу на користь ТОВ «Вердикт Капітал», то слід зазначити наступне.

Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

В свою чергу, судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства мають оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Схожих за змістом висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 161/15523/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 346/79/17 та від 06 лютого 2019 року у справі № 678/1/16-ц.

Як вже зазначалося вище, позивач фактично не погоджується із діяльністю, на його думку, приватного виконавця у межах виконавчого провадження з примусового виконання стягнення заборгованості, тобто позивач у цій справі просить про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, та про звернення стягнення на доходи боржника, які були винесені приватним виконавцем у межах виконання не судового рішення, а документа, виданого приватним нотаріусом.

Враховуючи наведене, та те, що позивач просить про скасування постанов про відкриття ВП та звернення стягнення на доходи божника, тим самим не погоджується із діями приватного виконавця з виконання виконавчого документа, виданого іншою посадовою особою (приватним нотаріусом), а не судом, суд приходить до висновку про підвідомчість даного спору адміністративному суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до адміністративного суду з відповідним адміністративним позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.

Відтак, підстави вважати про наявність будь якого юрисдикційного конфлікту чи порушення прав позивача на доступу до правосуддя, відсутні.

Наведене у сукупності дає підстави для висновку про наявність обставин, як б свідчили про адміністративну юрисдикцію у вказаній частині позовних вимог, тому такі необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Вирішуючи клопотання про закриття провадження у справі у підготовчому засіданні суд звертає увагу, що закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України (частина четверта 200 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що провадження за вказаними позовними вимогами слід закрити, оскільки дані вимоги підлягають розгляду за правилами КАС України у порядку адміністративного судочинства з роз`ясненням права позивачу на звернення з даними вимогами до відповідного адміністративного суду, до юрисдикції якого віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого судового засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження, та про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Підстав для залишення позову в іншій частині без розгляду та закриття провадження у справі немає, а відтак у задоволенні клопотання представника відповідача слід відмовити.

До закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті інших процесуальних дій вчиняти не потрібно, справа може бути призначена до судового розгляду по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 197, 200, 255, 294 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання відповідача - приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича, про закриття провадження у справі в частині позовних відносин стосовно приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Юрія Анатолійовича задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Вердикт Капітал», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельник Ю.А. про розірвання кредитного договору, встановлення незаконними вимоги боргових зобов`язань, зобов`язання припинити виконавче провадження в частині позовних вимог про зобов`язання припинити виконавче провадження - закрити.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Закрити підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Вердикт Капітал», про розірвання кредитного договору, встановлення незаконними вимоги боргових зобов`язань.

Справу призначити до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Біляївського районного суду Одеської області на 24 жовтня 2023 року о 12:00 годині. У судове засідання викликати сторони.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала в частині закриття провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складено 21 червня 2023 року.

Суддя О.П. Портна