КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1891/22
Провадження № 2/488/654/23
26.05.2023 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої по справі - судді Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання - Кралі В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
17 листопада 2022 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва через підсистему «Електронний суд» із зазначеним цивільним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 382 835,36 грн., з яких 293 117,50 грн. сума боргу, 78 340,55 грн. інфляційне збільшення, 11 377,31 грн. -3% річних. Також просила зазначити у виконавчому документі про нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду. Нарахування 3% річних здійснювати за наступною формулою: Сума 3% річних = С х 3 х Д / 365 / 100, де: С - сума основного боргу, Д - кількість днів прострочення. Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати ОСОБА_2 суми основного боргу, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості. Витрати по оплаті судового збору покласти на відповідача.
Позовна заява мотивована тим, що 31.01.2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики № 31/01/2020. Відповідно до п. 1 Договору позики позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність в позику грошові кошти в сумі 444 600,00 грн., що на день укладення цього договору становить еквівалент 17 784,00 долара США 00 центів за курсом продажу доларів США в ПАТ КБ «Перший український міжнародний банк», які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю не пізніше тридцять першого січня дві тисячі двадцять другого року.
Відповідно до п. 5 Договору позики - позика є безпроцентною. Повернення позики повинне проходити в готівковій формі у місці, визначеному в п. 19 даного Договору, або в безготівковій формі, шляхом виплати на банківський рахунок позикодавця, за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Перший український міжнародний банк» на день проведення розрахунку за цим договором у визначеному вказаним договором порядку.
Несплаченою залишилася сума боргу в розмірі 10 609,00 доларів США.
Відповідно до п. 10 Договору позики позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за даним Договором.
У зв`язку з простроченням виконанням грошового зобов`язання боржником, здійснено нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.
Так, загальна сума заборгованості складає 382 835,36 грн., з яких: 293 117,50 грн. - сума боргу; 78 340,55 - інфляційне збільшення; 11 377,31 грн. - 3% річних.
Всупереч взятим на себе зобов`язанням, відповідач умови договору позики не виконує та позичені кошти не повертає, тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду.
Ухвалою суду від 22.11.2022 р. було відкрите провадження у вказаній цивільній справі та визначено проводити його розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Копії ухвали невідкладно направлені сторонам по справі. Ухвала суду відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Від представника позивача - адвоката Айдинян А.В. до суду надійшла заява про розгляд справи у відстуноссті позивача та її представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно. У поштових повідомленнях від 15.02.2023 р., 28.04.2023 р. і 17.05.2023 р. листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 31 січня 2019 року між позивачем ОСОБА_3 і відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір позики № 31/01/2020, згідно з умовами п. 1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність в позику грошові кошти в сумі 444 600,00 грн, що на день укладення цього договору становить еквівалент 17 784,00 доларів США за курсом продажу доларів США в ПАТ КБ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», які відповідач зобов`язується повернути позивачу не пізніше тридцять першого січня ділі тисячі двадцять другого року.
Договором також визначено, що сума позики, встановлена п. 1 даного Договору, отримана відповідачем від позивача в день підписання даного Договору з повному обсязі. Своїм підписом на договорі ОСОБА_2 підтвердив факт отримання суми позики в розмірі 444 600,00 грн, що на день укладення цього договору становив еквівалент - 17 784,00 доларів США.
Сторони також узгодили між собою, що у випадку порушення ОСОБА_2 терміну повернення позики, або у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, встановлених цим Договором, керуючись ст. 611 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди про те, що зобов`язання щодо повернення усієї суми позики змінюється в частині строку його виконання, який настає наступного дня після простроченого строку повернення позики (або будь-якої й частини), вказаного в п. 5 цього Договору. В такому разі ОСОБА_3 має право вимагати повернення частини позики, що залишилась не поверненою, а ОСОБА_2 зобов`язаний повернути ОСОБА_3 , та пред`явити цей Договір до стягнення способами, передбаченими чинним законодавством України, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, та/або звернення до суду, та/або застосування способів досудового врегулювання. Спосіб пред`явлення цього Договору до стягнення визначається ОСОБА_3 власний розсуд.
У своїй позовній заяві позивач вказує, що відповідачем частково було сплачено суму боргу у загальному розмірі - 7 175 доларів США.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості по Договру № 31/01/20 від 31.01.2020 р. останній платіж відповідачем ОСОБА_6 був сплачений 08.06.2021 р. в сумі 371 долар США. Залишок боргу станом на 31.01.2022 р. складає 10 609,00 доларів США.
Частиною 1 ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому основний Закон України заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав не встановлює.
За змістом ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов`язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.
Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі позики, чинне законодавство теж не містить.
Тлумачення абз. 1 ч. 1 ст. 1046, абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством на позичальника покладається обов`язок повернути те, що він отримав на підставі договору позики.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц зроблено правовий висновок та зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язані грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
В позовній заяві позивач визначає еквівалент заборгованості у національній валюті відповідно до курсу валют, встановленого за комерційним курсом продажу долару США ПАТ КБ "Перший український міжнародний банк" станом на 25.10.2022 р., що дорівнює 293 117,50 грн.
Так, відповідно до умов ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦУ України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до умов договору позики, укладеного 31.01.2019 р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , строк виконання зобов`язань за договором сплив 31.01.2022 р.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, за період з 01.12.2020 р. до 25.10.2022 р. розмір інфляційних втрат складає 78 340,55 грн., 3% річних від простроченої суми - 11 377,31 грн.
Вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, розрахунок позивача не спростовано відповідачем.
Враховуючи встановлені обставини справи та вищенаведені вимоги закону, суд дійшов висновку, що відповідач порушив грошове зобов`язання та має повернути позивачу позику в сумі 293 117,50 грн. основного боргу за договором позики від 31.01.2019 року, а також 3% річних від простроченої суми, нараховані відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, в сумі 11 377,31 грн. та 78 340,55 грн. індексу інфляції за час прострочення.
Щодо вимог позивача про зазначення у виконавчому документі про нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, а також роз`яснення органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у випадку часткової сплати ОСОБА_2 суми основного боргу, нарахування 3% річних повинно здійснюватися на залишок заборгованості, тобто про стягнення на майбутнє, суд зазначає наступне.
Відповідно до диспозитивних положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Отже, встановлення подальшого нарахування відсотків або пені є правом, а не обов`язком суду.
Враховуючи обставини справи, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, а також те, що позивач не обґрунтував доцільності застосування цієї норми, суд не вбачає підстав для встановлення подальших нарахувань відсотків до виконання рішення суду, а тому, в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом було встановлено, що позивач звернувся до суду з двома вимогами: одна з них майнового характеру, за якою останнім був сплачений судовий збір у розмірі 1% від ціни позову - 3 828,38 грн.; друга - немайнового.
Враховуючи, що позовна вимога майнового характеру була задоволена судом повністю, то з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 3 828,38 грн.
Через те що у задоволенні вимоги немайнового характеру судом було відмовлено, то пов`язані з цим витрати залишаються за позивачем.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 259, 263, 264, 265, 268, 280, 351-355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики у загальному розмірі 382 835,36 грн., з яких: 293 117,50 грн. - сума основного боргу; 78 340,55 грн. - індекс інфляції за час прострочення; 11 377,31 грн. - 3% річних.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 828,38 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Сторони у справі:
Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя: Я.А. Чернявська