Справа №489/7092/21
Провадження №2/489/336/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань - Войтенко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Товарна біржа «Мегаполіс Інфо» про визнання договору міни дійсним та поділ майна подружжя

встановив.

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просила: визнати дійсним договору міни нерухомого майна № 207 від 28.02.2000, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 отримав у власність квартиру АДРЕСА_2 , укладеного на Товарній біржі «Мегаполіс-інфо», зареєстрованого в ММБТІ 03.03.2000 за реєстровим № 19556, між ОСОБА_3 з одного боку, та ОСОБА_2 , з іншого боку; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 ; визнати право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частки квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.11.1995 по 17.03.2014. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, ними було набуто у спільну сумісну власності спірну квартиру на підставі Договору міни нерухомого майна № 207 від 28.02.2000. Договір був оформлений на ім`я відповідача. Вказує, що сторони не дійшли згоди щодо добровільного розподілу нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому з метою захисту порушеного права, вона вимушена звернутися до суду. Спірне майно було придбане відповідачем за договором міни, посвідченим на товарній біржі, який не був посвідчено нотаріально, а тому цей правочин не відповідає вимогам чинного законодавства, але його дійсність може бути підтверджена судовим рішенням.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що в 2013 році між позивачкою та ним припинено шлюбні відносини. 24.02.2014 шлюб між ним та позивачкою розірвано на підставі рішення суду. Після припинення шлюбних відносин, він залишив все майно, набуте за період шлюбу позивачці та неповнолітнім дітям, які залишилися проживати разом з позивачкою. Також позивачці залишилася вся побутова техніка, куплена на загальну вартість 26600,00 грн. Зазначає, що оскільки позов стосується поділу спільного майна подружжя, до нього не може бути притягнута до участі у справі в якості відповідача - ОСОБА_3 , так як вона не є стороною по справі та залучена в якості третьої особи - Товарна біржа «Мегаполіс-інфо». Позивачкою не надано доказів, які підтверджують вартість спільного майна подружжя. Також, позивачка не вказує можливі варіанти поділу спільного майна, набутого у шлюбі. Вказує, що позивачкою пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 01.11.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 01.03.2023, витребувано докази та відкладено розгляд справи.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 1995 року по 24 лютого 2014 року. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2014.

28 лютого 2000 року між ОСОБА_3 з одного боку, та ОСОБА_2 , з іншого боку, на Товарній біржі «Мегаполіс-інфо», укладено договір № 207 міни нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 41,60 кв. м., житловою площею 26,20 кв. м., а ОСОБА_2 отримав квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 59,30 кв. м., житловою площею 32,80 кв. м.. Зазначений договір було зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 03.03.2000 за реєстровим № 19556.

Договір міни нерухомого майна підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявив, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло.

На час укладання договору міни нерухомого майна, сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на теперішній час, визнання такого договору дійсним можливе лише у судовому порядку.

Позивачка вказує на те, що після укладання договору міни нерухомого майна, сторонами були виконані всі умови договору.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 31.08.2021, право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 не зареєстровано.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відразу після укладання договору міни нерухомого майна між сторонами було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у лютому 2000 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 241 ЦК УРСР встановлено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

За статтею 242 цього Кодексу, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.

У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Позивачка вказує, що визнання договору міни нерухомого майна їй потрібно для подальшого поділу майна подружжя.

Беручи до уваги те, що позивачка не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позовні вимоги в частині визнання договору міни нерухомого майна дійсним підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання майна спільним майном подружжя та поділу спільного майна подружжя, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 41 ч. 1 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ст. 2 ч. ч. 1, 3 та 4 Закону України «Про власність» право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

У відповідності до положень ст. 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

За змістом ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

З Договору міни нерухомого майна вбачається, що раніше квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі - продажу від 07.02.1997, зареєстрованого в ММБТІ 05.03.1997 за реєстровим № 18559. Тобто, вказана квартира була придбана під час шлюбу й відповідно є об`єктом спільної власності подружжя.

Відповідачем подано клопотання про застосування строків позовної давності.

Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України).

Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19).

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачкою жодним чином не зазначено про момент обізнаності про порушення своїх прав, доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності не надано. З позовної заяви вбачається обізнаність позивачки щодо укладання договору міни у 2000 році. Шлюб розірвано 17.03.2014, тобто строк звернення до суду з вимогами про визнання нерухомого майна спільною власністю подружжя та поділ майна сплив 17.03.2017. з дійсним позовом ОСОБА_1 звернулась 27.10.2021, тобто через більш ніж 4 роки після спливу строку позовної давності.

Позивачем не надано суду доказів існування об`єктивних, незалежних від неї підстав, які унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання нею даного позову до суду і таких доказів матеріали справи не містять. Також позивач не спростувала факт обізнаності про існування договору міни з моменту його укладення.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог про визнання спільним майном подружжя та поділу майна подружжя у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. Враховуючі задоволення вимоги про визнання угоди дійсною, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Товарна біржа «Мегаполіс Інфо» про визнання договору міни дійсним та поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати дійсним договір міни нерухомого майна №207 укладений 28.02.2000 на товарній біржі «Мегаполіс Інфо» зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №19556 від 03.03.2000.

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним майном подружжя та поділу майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот) гривен по 454 гривни з кожного.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 ;

Третя особа: Товарна біржа «Мегаполіс-інфо», юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Погранична, 167.

Повний текст судового рішення складено «23» травня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева