Номер провадження: 22-ц/813/2797/23
Справа № 521/5605/21
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року у складі судді Бобуйок І. А.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у якому просила: визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 7860,39 грн.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 у період з 20 червня 2008 року по 26 січня 2012 року. В цей період у подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26.04.2015 року сторони повторно уклали шлюб, в якому перебувають по сьогоднішній день. В період повторного шлюбу у подружжя народилась донька - ОСОБА_4 . У період повторного шлюбу подружжям була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 53.9 кв. м., житловою 29.4 кв. м. Спірна квартира зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 . Позивач стверджує, що середня вартість аналогічних квартир станом на 17.02.2021 відповідно до витягу з інформаційного веб-ресурсу «Дом Ріа», складає 35484 доларів США, що еквівалентно 987519,72 грн. У вказаній квартирі зареєстрована та проживає позивач, а також спільні діти подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Іншого житла ні позивач, ні її діти не мають. Позивач стверджує, що на сьогоднішній день подружжя знаходиться в процесі розлучення. Сторони не змогли дійти згоди щодо поділу набутої подружжям квартири.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог, у розмірі 3703 гривень 20 копійок. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, покласти судові витрати на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не надала докази того, що на придбання квартири використовувались спільні кошти. Судом не досліджено усі подані ним докази та обґрунтування. Сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єкту права спільної сумісної власності подружжя.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що з 20.06.2008 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сумського районного суду Сумської області від 26.01.2012 розірвано.

26.04.2015 сторони повторно уклали шлюб.

У період повторного шлюбу подружжям була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 53.9 кв. м., житловою 29.4 кв. м.

Так згідно з розпискою від 09.10.2015 відповідач ОСОБА_2 надав ОСОБА_5 кошти у розмірі 60 000 дол. США в рахунок погашення повної вартості двокімнатної квартири будинковий номер АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

09.10.2015 між ТОВ «Діана-Плюс» Продавець), ОСОБА_5 (Покупець) та ОСОБА_2 (Покупець-1) укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2/20-11/1 від 17.09.2013, укладеного між ТОВ «Діана-Плюс» та ОСОБА_5 , про заміну сторони.

За умовами п. 1 додаткової угоди по домовленості сторін з моменту підписання даної угоди всі права і обов`язки по договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2/20-11/1 підписаному 17.09.2013 між Продавцем та Покупцем переходять покупцю -1.

Сума в розмірі 481 052,47 грн., у тому числі ПДВ-20%, що в еквіваленті становить 58 238,41 дол. США, сплачена Покупцем Продавцеві відповідно до договору, зараховується як оплата по виконанню договірних зобов`язань Покупцем-1 (п. 2 додаткової угоди).

09.10.2015 між ТОВ «Діана-Плюс» та ОСОБА_2 підписано акт приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.02.2021 №244801976, спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №2/20-11/1, виданого 17.09.2013 ТОВ «Діана-Плюс»; додаткової угоди № 1, виданої 20.03.2015 ТОВ «Діана-Плюс»; додаткової угоди №2, виданої 09.10.2015 ТОВ «Діана-Плюс»; акту прийому-передачі від 09.10.2015, виданого ТОВ «Діана-Плюс».

Суд першої інстанції визнаючи за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , виходив з того, що спірна квартира була придбана подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю.

Апеляційний суд в повній мірі погоджується з в казаним висновком суду з огляду на наступне.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правова позиція викладена у постанові ВС ВП у справі N372/504/17 від 21 листопада 2018 року).

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що спірна квартира набута відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, правильно вважав, що тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, а саме на відповідача. Тому, саме відповідач повинен доводити, що спірне майно набуте, в тому числі і за його кошти, доводити джерело набуття спірного майна, а також мету його придбання.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірну квартиру.

Наданий відповідачем договір купівлі-продажу від 31.07.2013 свідчить про те, що ОСОБА_6 (матір відповідача) та ОСОБА_7 продали ОСОБА_8 , квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Квартира належала продавцям по частини кожному, та була продана за 205 380,00 грн.

Водночас вартість спірної квартири значно перевищує вказану суму, яка була отримана відповідачем від продажу квартири м. Суми. Крім того, доводи відповідача про те, що його матір надала свою частину коштів від проданої ними квартири для придбання спірного помешкання гуртуються на припущеннях, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цьому відповідачем не надано.

Отже, відповідачем не надано доказів того, що вартість спірної квартири, яка сплачена відповідачем продавцю, набута відповідачем з підстав наведених у статті 57 СК України, а саме: за рахунок майна, набутого відповідачем до шлюбу або на підставі договору дарування або в порядку спадкування або за кошти, які належали йому особисто.

Та обставина, що сторони з часу укладання повторного шлюбу та придбанням квартири пройшло лише 5,5 місяців та позивач до укладення повторно шлюбу з відповідачем перебувала у іншому шлюбі не може свідчити про те, що відповідач придбав квартиру за свої особисті кошти.

Свідчення матері та брата відповідача про те, що спірна квартира придбана за власні кошти ОСОБА_2 не підтверджені доказами.

Твердження відповідача про наявність у позивача особистої власності не впливає на вирішення даного спору.

Визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири не позбавляє відповідача права власності на іншу частину квартири.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків рішення суду першої інстанції не впливають.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 26.05.2023.

Головуючий:

Судді: