ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 401/2881/22

провадження № 22-ц/4809/575/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут",

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2023 року у складі головуючого судді Мельничика Ю.С.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", в якому просила зобов`язати ТОВ "Світловодськпобут" припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 з моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення, тобто з 07 вересня 2020 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що скориставшись своїм правом, з метою відключення від мереж ЦО, позивач звернулась із відповідною заявою до виконавчого комітету Світловодської міської ради. Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради № 451 від 03 вересня 2020 року їй було надано дозвіл на відключення квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.

07 вересня 2020 року було складено акт про відключення його квартири від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП.

Вона зверталася до відповідача з письмовою вимогою про припинення нарахування плати за вказані послуги з підстав відключення її квартири від центральної мережі теплопостачання. Не зважаючи на її звернення, відповідач продовжує нараховувати плату за послуги з централізованого опалення. До дати відключення квартири від ЦО і ГВП позивачем були оплачені послуги в повному обсязі. Проте, на даний час нарахована відповідачем заборгованість за послуги централізованого теплопостачання за період з 01 жовтня 2020 по 01 листопада 2022 складає 18 386,41 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 з моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення, тобто з 07 вересня 2020 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щона підставі рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області №451 від 03 вересня 2020 року позивач провів відключення квартири від мереж централізованого опалення, про що було складено відповідний акт від 07 вересня 2020 року, підписаний представником суб`єкта господарювання, який здійснював відокремлення (відключення) від систем (мереж) централізованого опалення та постачання гарячої води та власником квартири.

Суд зазначав, що правомірність рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради, підстав відключення помешкання позивача від мереж ЦО і ГВП та процедури встановлення автономного опалення не є предметом цього спору. Відомостей про скасування рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області № 451 від 03 вересня 2020 року матеріали справи не містять.

Суд дійшов висновку, що факт припинення користування позивачем послугами відповідача з часу складання акту про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП, тобто з 07 вересня 2020 року, та відсутність заборгованості за надання централізованого теплопостачання на час відключення доведено, тому наявні правові підстави для зобов`язання відповідача припинити нарахування плати за свої послуги з 07 вересня 2020 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що позивач, отримавши дозвіл на улаштування в квартирі індивідуального опалення шляхом відключення даної квартири від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання, не звернулась за розробкою робочого проекту на реконструкцію системи централізованого опалення та встановлення індивідуального опалення, чим грубо порушила чинне законодавство, повністю проігнорувала та не виконала рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради, яким було надано такий дозвіл за наявності технічних умов відповідно до вимог чинних Державних будівельних норм та правил, а отже здійснила дії по відключенню квартири самочинно.

Згідно п. 7 Розділу III Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води споживач зобов`язаний звернутись до ТОВ "Світловодськпобут" та отримати технічні умови. Натомість отримавши робочий проект реконструкції системи централізованого опалення та встановлення індивідуального опалення, позивач відразу приступила до реконструкції системи опалення.

Також, позивач не попередила ТОВ "Світловодськпобут" по свій намір реалізувати дозвіл на відключення від мереж ЦО, не надала на погодження свій робочий проект і фактично з ним ТОВ "Світловодськпобут" мало змогу ознайомитися лише після отримання позовної заяви, до якої він доданий. ТОВ "Світловодськпобут" має зауваження до цього проекту, які не мало можливості внести до проведення робіт, чим було порушено права теплопостачальної організації на видачу технічних умов і відповідно складання на підставі них проекту реконструкції.

Вважає, що дії споживача теплової енергії були незаконними, а отже самовільними.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про встановлення в квартирі індивідуального опалення, здійснення ізоляції стояків, інших вимог проекту. При цьому, теплопостачальна організація не запрошувалась на відключення та перевірку фактів від`єднання від мереж централізованого опалення, дотримання Державних будівельних норм при здійсненні такого від`єднання, що є грубим порушенням норм чинного законодавства, свідчать про незаконність дій позивача і вказує на самовільне втручання в діючі системи теплопостачання з боку позивача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позивач подала апеляційному суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.83).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката Філоненка О. В., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Відповідач ТОВ "Світловодськпобут", на підставі рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради за №742 від 15 серпня 2012 року, є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську та подає теплову енергією в багатоквартирні будинки,втомучислідоквартири позивача.

Згідно копії витягу з рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 03 вересня 2020 року за № 451 «Про переобладнання квартир та встановлення індивідуального опалення в квартирах багатоквартирних будинків м. Світловодськ» ОСОБА_1 надано дозвіл на переобладнання квартири та встановлення системи індивідуального опалення в квартирі АДРЕСА_1 , шляхом відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання за умови отримання відповідних технічних умов та проведення робіт в міжопалювальний період, але не пізніше 01 жовтня 2020 року (а.с.6).

На замовлення ОСОБА_1 розроблено робочий проект на реконструкцію системи централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.7-24).

Згідно копії акту про відокремлення (відключення) квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води від 07 вересня 2020 року квартира АДРЕСА_1 , відключена від централізованого опалення шляхом заварювання уводів у квартиру (а.с.25). Акт складено та підписано власником квартири ОСОБА_1 , представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячої води «Житлосервіс-2012» та представником суб`єкта господарювання, який здійснював відокремлення квартири від мереж централізованого опалення.

Заявою від 01.12.2020 ОСОБА_1 повідомила ТОВ "Світловодськпобут" про виконання робіт з від`єднання від мережі централізованого опалення та встановлення автономного опалення в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.26), заява отримана відповідачем 08.12.2020 (а.с.27).

Згідно довідки № 416 від 22 листопада 2022 року, виданої ТОВ "Світловодськпобут" , заборгованість ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за спожиту теплову енергію станом на 01 жовтня 2020 року відсутня (а.с.28).

Відповідно до довідки ТОВ "Світловодськпобут" №417 від 22 листопада 2022 року заборгованість за спожиту теплову енергію станом на 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , становить 18386,41 грн (а.с.28).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 просила про захист її порушеного права як споживача та зобов`язання відповідача, як постачальника послуг з теплопостачання, припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири з моменту її відключення від централізованого опалення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Позивач ОСОБА_1 в обгрунтування своїх позовних вимог, зокрема зазначила, що вона на підставі рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області № 451 від 03 вересня 2020 року провела відключення квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення, про що було складено відповідний акт від 07 вересня 2020 року, в подальшому у вказаній квартирі влаштоване індивідуальне опалення.

Встановлено, що вказані дії по відключенню квартири від мереж централізованого опалення і влаштування у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальної (автономної) системи опалення були вчинені ОСОБА_1 без повідомлення і участі представника ТОВ "Світловодськпобут", який надає послуги з теплопостачання.

Позивачем не було письмово повідомлено виконавця послуг з постачання теплової енергії - ТОВ "Світловодськпобут" про дату і час виконання робіт з відокремлення (відключення) не пізніше, ніж за 15 календарних днів до дня виконання робіт з від`єднання квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 повідомила ТОВ "Світловодськпобут" про виконання робіт з від`єднання від мережі централізованого опалення та встановлення автономного опалення в квартирі АДРЕСА_1 у своїй заяві від 01.12.2020, де зазначала про своювідмову від послуг ТОВ "Світловодськпобут", просила вважати припиненими будь-яких договірних зобов`язань між ними та припинити нарахування оплати за надані послуги (а.с.26).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що позивач реалізувала своє право на вибір джерела теплопостачання до свого помешкання: з дотриманням передбачених законодавством норм і правил відключила свою квартиру від централізованого опалення, влаштувала індивідуальне опалення, фактично припинила користування послугами, що є підставою для зобов`язання відповідача припинити нарахування плати за послуги з теплопостачання з часу складання акту про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП, тобто з 07 вересня 2020 року.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з такиз підстав..

З 1 травня 2019 року діяли всі норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, зокрема статті 13, що встановлює порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг, згідно якої договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Частиною 3 статті 14 Закону № 2189-VIII, яка встановлює особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку, зокрема передбачено, що індивідуальний договір про надання комунальних послуг укладається між співвласником багатоквартирного будинку та виконавцем відповідної комунальної послуги.

Виконавець комунальної послуги за індивідуальним договором забезпечує відповідність кількісних та якісних характеристик послуги встановленим нормативам на межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку та інженерно-технічних систем приміщення споживача.

Плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і електричної енергії) за індивідуальним договором складається з:

1) плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

2) плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України;

3) плати за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, які забезпечують надання такої послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками.

У разі укладення індивідуального договору про надання комунальної послуги в багатоквартирному будинку, управління яким здійснює управитель, до договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком вносяться зміни в частині зменшення кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території на суму витрат на утримання, обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують постачання відповідної комунальної послуги.

Стаття 21 Закону "Про житлово-комунальні послуги" (чинної на день виникнення спору редакції) передбачає, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно пункту 3 розділу VI "ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.Пункт 3 розділу VI в редакції Закону № 2454-VIII від 07.06.2018, із змінами, внесеними згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», якою передбачені права та основні обов`язки споживача теплової енергії, споживач теплової енергії має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами; отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії; відшкодування згідно із законодавством збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, у разі виконання ним своїх зобов`язань відповідно до договору; приєднання до теплової мережі відповідно до нормативно-правових актів; отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів; отримання перерахунку за спожиту теплову енергію з урахуванням здійсненого авансового платежу та показань вузлів обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.Абзац сьомий частини першої статті 24 в редакції Закону № 2119-VIII від 22.06.2017\

Захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, Законом України "Про захист прав споживачів", іншими нормативно-правовими актами.

Основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків;Абзац п`ятий частини третьої статті 24 в редакції Закону № 2119-VIII від 22.06.2017\

Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630, передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно пункту 25 цих Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пункту 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно пункту 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» та пункту 8 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 квітня 2014 року № 197, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 27 серпня 2019 року за № 982/33953, затверджено "Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води", який на час виникнення спору визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Дія цього Порядку поширюється на споживачів, виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування.

Вказаним Наказом визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 09 грудня 2005 року за № 1478/11758 (із змінами).

Відповідно до чинного на час виникнення спору Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води для виконання робіт із відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення повідомляє виконавця відповідної комунальної послуги та виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води про своє рішення щодо відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП шляхом подання письмової заяви в довільній формі, у якій зазначається наявність підстави для такого рішення згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги». До заяви додається копія витягу з протоколу засідання Комісії про розгляд питання щодо відокремлення (відключення) такої квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, а також копія проєкту такого відокремлення (відключення). (пункт 10 Порядку).

Згідно пункту 12 Порядку у разі виконання робіт із відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП іншим залученим власником суб`єктом господарювання, який у випадках, передбачених законодавством, має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання, власник квартири чи нежитлового приміщення письмово повідомляє виконавця послуг з постачання теплової енергії, виконавця послуг з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води - про дату і час виконання робіт з відокремлення (відключення) не пізніше ніж за 15 календарних днів до дня виконання таких робіт. Неприбуття представників виконавців відповідних комунальних послуг та виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води за умови їх повідомлення не може бути підставою для відмови у виконанні робіт із відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП.

Пунктом 13 цього Порядку передбачено, що після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 3) - по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.

Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.

Після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для захисту прав ОСОБА_1 у вказаний в позовній заяві спосіб - шляхом зобов`язання ТОВ "Світловодськпобут" припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення до належної споживачу квартири, є передчасними, оскільки питання щодо перегляду умов або розірвання договору про надання послуги зміни чи розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення сторонами не вирішене і перед судом не ставилось.

Посилання суду першої інстанції на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2020 року у справі №401/799/18 за позовом Особа 1 до Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про припинення дій та розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води, є безпідставним, оскільки фактичні обставини у цих справах є різними, а норми наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 09 грудня 2005 року за № 1478/11758 (із змінами), втратили чинність і не регулюють спірні правовідносини у цій справі.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК).

Стаття 633 ЦК України дає визначення публічного договору, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України).

У судовому засіданні апеляційного суду сторона відповідача не заперечувала про те, що між сторонами письмового договору укладено не було, проте позивач користувалась послугами відповідача, отримувала послуги централізованого опалення і до певного часу сплачувала за надані послуги. Вказане свідчить про те, що між сторонами склалися договірні відносини.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до пунктів 1, 5, 12, 13 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води; розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.в порядку, визначеному договором або законодавством.

Правовий аналіз наведених положень ЦПК України, ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме захист її прав як споживача та зобов`язання відповідача, постачальника послуг з опалення, вчинити певні дії, зокрема, припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення квартири з моменту її відключення від централізованого опалення, суперечить положенням статті 16 ЦК України.

Положенням статей 7, 8 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; а обов`язком виконавця надання послуг, зокрема: забезпечення своєчасності надання, безперервності і відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготовка та укладання із споживачем договорів про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором; розгляд у визначений законодавством строк претензій та скарг споживачів і проведення відповідного перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг; своєчасне реагування на виклики споживачів, підписування актів-претензій; у разі укладення індивідуальних договорів про надання комунальних послуг здійснення розподілу загальнобудинкового обсягу послуг між співвласниками багатоквартирного будинку у передбаченому законодавством та договором порядку; інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до законодавства.

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Частиною першою статті четвертої ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст. 49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені у статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною третьою статті 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлено у статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування або поновленого права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зокрема, у пунктах 6.6-6.7, 6.13 постанови від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Виходячи із зазначеного, обов`язковими умовами задоволення позову є доведення позивачем фактів порушення його прав, на захист яких пред`явлено позов, та обрання ним належного і ефективного способу захисту.

Правовий аналіз наведених положень ЦПК України, ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме захист його прав як споживача та зобов`язання відповідача, як постачальника послуг з опалення та водопостачання, вчинити певні дії, зокрема, припинити нарахування плати за послуги з централізованого опалення, за наявності договірних відносин між сторонами суперечить положенням статті 16 ЦК України та не є ефективним.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 357/4664/16-ц.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову із наведених вище підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 до ТОВ "Світловодськпобут" про зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідачу підлягає компенсації 1488,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" про зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

В порядку розподілу судових витрат компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" 1488,60 грн сплаченого судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник