КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/3258/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Ольшевської І.О.,

у цивільній справі №752/11439/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2021 року ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 за результатами розгляду якого просило стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 50 980 грн. 71 коп., 3% річних у розмірі 3 936 грн. 91 коп., інфляційні витрати в розмірі 12 217 грн. 02 коп. та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», яке перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж). Вказаним повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. Оскільки від відповідача не надходило на адресу позивача жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та вищевказаного договору, остання отримувала послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, у порушення умов договору та вимог чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих у період з 01 липня 2014 року по 30 листопада 2020 рік послуг з водопостачання та водовідведення не виконувала належним чином, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість у розмірі 50 912 грн. 31 коп. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просило задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог ПрАТ «АК «Київводоканал» про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПрАТ «АК «Київводоканал» подало апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просило рішення скасувати та увалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказуючи, що згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем є власник житлового приміщення або інша особа, яка отримує житлово-комунальні послуги. За наявними у ПрАТ «АК «Київводоканал» обліковими даними, ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, позивач звернувся з вказаним позовом саме до Голосіївського районного суду міста Києва. В свою чергу, з метою встановлення місця реєстрації та місця проживання відповідача, суд першої інстанції у відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, мав звернутися із запитом до відповідного органу, що зроблено не було. Таким чином, за відсутності довідки про реєстрацію місця проживання особи наданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування осіб Голосіївської РДА, яку суд мав отримати до відкриття провадження у справі, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову виходячи з того, що відповідач не являється споживачем житлово-комунальних послуг, є передчасними. Крім того, у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що відповідач позовну заяву та ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 20 жовтня 2021 року, що підтверджує те, що саме відповідач є споживачем комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

На час розгляду справи до суду апеляційної інстанції сторонами в справі не було надано заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_1 , або проживала за вказаною адресою, за згодою власників квартири користувалася нею та отримувала житлово-комунальні послуги у період, зазначений позивачем.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Згідно п. 1.1 договору, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг (а.с. 07).

Згідно довідки ПрАТ «АК «Київводоканал» від 30 грудня 2020 року, у ОСОБА_1 станом на 30 листопада 2020 року обліковується заборгованість за послуги надані за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 50 980 грн. 71 коп., з яких: 50 912 грн. 31 коп. - заборгованість з централізованого постачання холодної води та водовідведення; 68 грн. 40 коп. - внесок на обслуговування вузла комерційного обліку (а.с. 08).

Згідно розрахунку заборгованості ПрАТ «АК «Київводоканал», у споживача послуг за адресою: АДРЕСА_1 наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка станом на листопад 2020 року становить 50 912 грн. 31 коп. Згідно вказаного розрахунку 3 % річних від простроченої суми заборгованості становить 3 936 грн. 91 коп., інфляційні втрати - 12 217 грн. 02 коп.(а.с. 09-10).

Відповідно до листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 жовтня 2022 року № 062/14-9430 (И-2022), згідно реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 на праві власності не реєструвалася (а.с. 43-44).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ.

Відповідно до положень ст.. 1 Закону України №1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст.. 13 Закону України №1875-IV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно приписів ст.. 1 вказаного Закону, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 1 ч.1, п.1, 5 ч. 3, ст. 20 цього Закону, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України №1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України №2189-VІІІ, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно п. 1 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України №2189-VІІІ, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

З аналізу наведених вимог закону вбачається, що обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на їх споживача, який є власником майна за яким надаються послуги, або особою, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги за такою адресою.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , яка у період з 01 липня 2014 року по 30 листопада 2020 року не виконувала своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг.

У зв`язку з відсутністю у позивача документів, на підтвердження належності вищевказаної квартири на праві власності відповідачу, ним було подано клопотання до суду першої інстанції про витребування від КП Київської КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомостей, що підтверджують право власності/користування об`єктом нерухомого майна за вищевказаною адресою, яке ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року було задоволено.

На виконання вимог вказаної ухвали, КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» листом від 17 жовтня 2022 року № 062/14-9430 (И-2022) повідомило суд про те, що згідно реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 на праві власності не реєструвалася.

Тобто, отримана судом першої інстанції інформація не підтверджує того факту, що ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_1 у період з 01 липня 2014 року по 30 листопада 2020 рік.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 проживала за вищевказаною адресою, користувалася нею та отримувала житлово-комунальні послуги у зазначений позивачем період.

За наведених обставин, підстав вважати, що саме ОСОБА_1 була споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01 липня 2014 року по 30 листопада 2020 рік, відсутні, а відтак відсутні підстави для покладення на неї обов`язку зі сплати заборгованості за такі послуги, а також 3 % річних та інфляційні втрати.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права щодо неотримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача у відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦК України, на які посилається скаржник у апеляційній скарзі, не призвели до неправильного вирішення справи по суті, а відтак, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що відповідач позовну заяву та ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 20 жовтня 2021 року, що підтверджує те, що саме остання є споживачем комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, у наявному в матеріалах справи рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення адресованому ОСОБА_1 , міститься підпис та дата отримання листа 20 жовтня 2021 року. Проте, у вказаному повідомленні не зазначено прізвище та ініціали одержувача, а відтак, встановити, що зазначений лист було отримано саме ОСОБА_1 , а не іншою особою, яка проживає у вказаній квартирі, не вбачається за можливе. У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив про отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження та позовної заяви відповідачем, виходячи з положень ст. 30 ЦПК України, згідно ч. 3 якої, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Крім того, факт отримання листа за адресою: АДРЕСА_1 , не свідчить про проживання її в якості власника чи користувача за такою адресою у період з 01 липня 2014 року по 30 листопада 2020 рік.

Згідно приписів ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: