Справа № 947/9956/22
Провадження №2/523/1556/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке під час розгляду справи змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк»(далі за текстом АТ «Сенс Банк») 26.05.2022р. звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 2008/686-Ф03.14/27 від 17.03.2008р. в розмірі 8 587,92дол. США.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконала прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору, надані за кредитом грошові кошти не повернула, проценти за користування кредитом в повному обсязі не сплатила, внаслідок чого у неї виникла заборгованість. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.01.2012р. з ОСОБА_2 , як майнового поручителя, на користь АТ ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є «Сенс Банк» була стягнута заборгованість за вказаним вище кредитним договором в загальному розмірі 95 421,28дол. США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилаючись на вказану вище заборгованість, представник позивача просить стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 8 587,92 дол. США за період з 02.12.2018р. до 02.12.2021р. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник відповідача адвокат Мутаф В. направив до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, який на його думку слід відраховувати з кінцевого терміну погашення кредиту, а саме з 16.03.2015р. Крім того, представник вважає, що позивачем не доведений факт надання ОСОБА_1 кредитних грошових коштів. Позивачем не обґрунтований розмір заборгованості у розмірі 95 421,28 дол. США, а рішення суду, на яке посилається позивач не має преюдиційного характеру, так як ОСОБА_1 не приймала участі в розгляді справи.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2022р. справа була передана до Суворовського районного суду м. Одеси для її розгляду за підсудністю.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 01.08.2022р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25.08.2022р. до суду надійшов відзив на позовні вимоги.

Ухвалою суду від 08.09.2022р. було задоволено клопотання представника відповідача та витребувані у позивача первинні документи на підтвердження боргу за кредитним договором.

Ухвалою суду від 15.03.2023р., без видалення суду до нарадчої кімнати, судом за клопотанням представника відповідача був витребуваний оригінал заяви на видачу готівки №2 від 17.03.2008р.

ІІІ. Позиції сторін.

Представник АТ «Сенс Банк» у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити.

Представник відповідача посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Додатково, представник зазначив, що з урахуванням витребуваних та наданих позивачем первинних документів, зокрема оригіналу меморіального ордеру, його довірителькою не оспорюється факт отримання кредитних грошових коштів.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 17.03.2008р. між АКБ СР «Укрсоцбанк», яке згодом змінило назву на ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», яке під час розгляду справи змінило назву на «Сенс Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 2008/686-ФОЗ.14/27, відповідно до якого Банк зобов`язався надати позичальнику - ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 58 900,00 доларів США з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1.1. договору кредиту з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 16.03.2015 року, зі сплатою 13,5 процентів річних.

Факт отримання грошових коштів в розмірі 58 900,00дол. США підтверджується представленим позивачем оригіналом заяви про видачу готівки №2 від 17.03.2008р., оглянутої судом під час розгляду справи.

В якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту, між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 17.03.2008 року було укладено Іпотечний договір, запис в реєстрі №601, відповідно до п.1.1. якого ОСОБА_2 передала в іпотеку позивачу у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання за договором кредиту, нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 63,4 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м., та яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Реалізуючи право на захист своїх порушених прав в судовому порядку, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (справа №1527/2-2930/11). За наслідками розгляду вказаної цивільної справи, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.01.2012р. з ОСОБА_2 була стягнута сума заборгованості за кредитним договором № 2008/686-ФОЗ.14/27 від 17.03.2008р. у розмірі 95 421,28 дол.США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 . Рішення суду набрало законної сили та на час розгляду даної справи не оскаржувалось.

Відомостей про виконання рішення суду від 18.01.2012р. в матеріалах справи не має, та таке не підтверджено та/або не спростовано сторонами по справі.

Згідно рішення №5/2019р. від 15.10.2019р. було припинено АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» та за п.п.1.2. вказаного рішення, останнє товариство є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019р.

Відповідно до наданого суду статуту в редакції від 12.09.2022р. АТ «Альфа Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк» без зміни ідентифікаційних даних, зміни організаційно-правової форми та форми власності.

На теперішній час, враховуючи порушення грошового зобов`язання за невиконаним кредитним зобов`язанням з боку ОСОБА_1 , Банк здійснив розрахунок заборгованості на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, який складається з 3% річних за період з 02.12.2018р. до 02.12.2021р. від суми боргу в розмірі 95421,28дол. США.

На підтвердження наявної заборгованості по кредитному договору №2008/686-ФОЗ.14/27 у ОСОБА_1 перед Банком, позивачем надано рішення суду від 18.01.2012р., первинні документи, зокрема виписка по особовому рахунку за період з 17.03.2008р. по 15.04.2011р., у тому числі оригінал заяви на видачу готівки по кредитному договору.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами статей 525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання надає право кредитору захисти своє майнове право шляхом нарахування та стягнення з боржника 3% річних, що, як було зазначено вище, носить компенсаційний характер.

Крім того, у зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо.

Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу.

Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 в поєднанні з статтею 267 ЦК України дає підстави для висновку, що пропуск кредитором строку позовної давності на звернення до суду з вимогами про стягнення суми боргу по кредитному договору, за умови неприпиненого кредитного зобов`язання, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Відтак, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Приймаючи до уваги, що виниклі між сторонами кредитні правовідносини не припиненні, носять триваючий характер, то позивач АТ «Сенс Банк» має право на стягнення з ОСОБА_1 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, яке обмежується трьома роками, що передують зверненню до суду з такими вимогами.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України з 12.03.2020р. на усій території України був установлений карантин, дію якого було продовжено до 30.04.2023р. постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236.

Позивачем визначений період за який нараховано 3 % річних за невиконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання, а саме з 02.12.2018р. до 02.12.2021р. З позовною заявою АТ «Сенс Банк» звернувся 20.05.2022р., що підтверджується відміткою на поштовому конверті про направлення позовної заяви до суду.

Отже, з урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, АТ «Сенс Банк» не пропущений трирічний строк на звернення до суду з позовними вимогами про стягнення 3% річних за порушення грошового зобов`язання.

За таких умов суд відхиляє та не приймає до уваги доводи представника відповідача про пропуску позивачем строку позовної давності.

У виниклих між сторонами правовідносинах ОСОБА_1 неналежним чином виконувала умови укладеного нею кредитного договору №2008/686-ФОЗ.14/27 від 17.03.2008р., що стало наслідком нарахування суми боргу, станом на 11.10.2010р., на загальну суму у розмірі 95 421,28 дол. США, яка в свою чергу складається: з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 57 137,30дол.США, заборгованості за відсотками в розмірі 642,79 дол. США, прострочених відсотків по кредиту в розмірі 17 021,09 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 11 303,66дол. США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 2 584,33 дол. США, штраф в розмірі 6732,11 дол. США.

Розмір наявної у ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору станом на 11.10.2010р. підтверджується наданими з боку позивача первинними документи, зокрема виписками по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 17.03.2008р. по 15.04.2011р., а також рішенням суду від 18.01.2012р. у справі № 1527/2-2930/11, яке, як зазначив представник відповідача, не носить преюдиційного характеру, втім оцінюється судом, як письмовий доказ поряд з іншими зібраними по справі доказами.

Крім того, з урахуванням загальних принципів цивільного судочинства, а саме диспозитивності та змагальності сторін, відповідачем та її представником не надано суду контррозрахунку суми боргу ОСОБА_1 , яким би спростовувався розрахунок нарахованого Банком боргу по кредитному договору станом на 11.10.2010р. на загальну суму 95 421,28 дол. США, як розрахункової суми для нарахування 3% річних.

Таким чином, за прострочення виконання грошового зобов`язання, у відповідність до частини другої статті 625 ЦК України на ОСОБА_1 слід покласти обов`язок по сплаті 3% річних розрахованих за період з 02.12.2018р. до 02.12.2021р. від суми заборгованості 95421,28 дол. США, що складає 8587,92дол. США.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк» у повному обсязі.

VІ. Судові витрати.

Згідно ст.141 ЦПК України суд пропорційно задоволеним позовним вимогам стягує з ОСОБА_1 на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 3768,58грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02.12.2018р. до 02.12.2021р. в розмірі 8587,92дол. США, судовий збір в розмірі 3768,58грн. Стягнення заборгованості зазначеної в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день здійснення платежу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 19 квітня 2023р.

Суддя