РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/1459/17

Провадження № 22-ц/4815/654/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

Ковальчук Н.М.,

секретар Пиляй І.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2017 року, ухвалене у складі судді Красовського О.О. в м. Рівне, дата складення повного тексту рішення не зазначено, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

11 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом "Про стягнення аляментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини" до ОСОБА_2 , в якому просив призначити розмір аліментів у твердій грошовій формі: у розмірі 535,00 грн.

Позов обґрунтований наступним.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2004 року. Рішенням Рівненського районного суду від 30.01.2014 року у справі № 570/4519/13-ц шлюб було розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Рівненського районного суду від 30.01.2014 року у справі № 570/4519/13-ц з нього на користь відповідачки було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку.

У зв`язку зі звільненням з роботи він неспроможний виконати вказане рішення суду та сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, оскільки має нерегулярний, мінливий дохід.

Зазначив, що відповідно до ст.182 СК України мінімальною сумою аліментів на одну дитину є сума, що дорівнює 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" в 2017 році щомісячна сума аліментів не може бути менше для дитини віком від 6 до 18 років: з 01 травня 533,1 грн.

А тому просить задовольнити позов.

Згідно поданої 15.05.2017 року заяви позивач позов просить справу розглядати без його участі (а.с.17).

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 16.05.2017 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом й ухвалено розгляд справи проводити з повідомленням сторін (а.с.19)

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2017 року позов було задоволено. Суд вирішив:

--- змінити розмір аліментів, що був стягнутий з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 згідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30.01.2014 року, справа № 570/4519/13-ц;

--- стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 535 грн, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись на ст.192 СК України, виходив з того, що на даний час позивач звільнений з роботи, а саме з Державної установи "Городищенська виправна колонія № 96", він неспроможний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів), так як являється безробітним та має мінливий дохід. У відповідача змінився матеріальний стан. За таких умов у позивача виникає право на звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

Також суд виходив з того, що з 08.07.2017 року набрав чинності Закон України від 17.05.2017 № 2037-VIII, що стосується аліментних зобов`язань та яким було збільшено мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (замість величини 30%, як було раніше). На підставі внесених змін, які набрали законної сили, мінімальний розмір аліментів слід визначити за відповідні періоди, а саме: з дня подачі позову і до 07.07.2017 року не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття; а з 08.07.2017 року в розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою цього ж суду від 05 квітня 2023 року було залишено без задоволення заяву відповідачки ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення. Прийшовши до такого свого рішення, суд першої інстанції, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 09.11.2021 року в справі №214/5505/16, вважав неможливим поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду (оскільки заявницею не надано доказів, які були об`єктивно непереборними на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду), а тому вважав за необхідне залишити її з цієї підстави без задоволення (а.с.79-81).

На вказане заочне рішення відповідачкою ОСОБА_3 подана 21 квітня 2023 року апеляційна скарга, в якій ставиться питання про його скасування й ухвалення нового рішення про відмову в позові. При цьому вона послалась на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначила, що про винесене заочне рішення вона довідалася в кінці грудня 2022 року після звернення до виконавчої служби з заявою про видачу довідки розрахунку по сплаті аліментів, де їй було вказано, що аліменти стягуються за іншим рішенням суду, що і стало підставою для її звернення з заявою про перегляд заочного рішення.

Також вказала, що суд не прийняв до уваги того, що на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення спосіб стягнення аліментів міг бути змінений лише за позовом одержувача аліментів, тобто особи, з якою проживає дитина. Що ж стосується ст.192 СК України щодо зміни розміру аліментів, то вона могла б бути застосована у разі прохання позивача в його позові що зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/5, 1/6, 1/7 і т.д., проте в даному випадку суд мав відмовити в позові за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Також зазначила, що суд не врахував положення ст.182 СК України щодо врахування судом при визначенні розміру аліментів певних обставин. При цьому вказала, що особа за наявності матеріальних проблем не буде звільнятися самостійно з роботи, а дана дія позивача, тимчасове звільнення з роботи, свідома дія для введення суду в оману, щоб уникнути відповідальності щодо сплати аліментів на утримання дитини, покладені на нього рішенням Рівненського районного суду від 30.01.2014 року.

Також вказала, що поза увагою суду залишилось і те, що, незаконно змінивши спосіб стягнення аліментів (з 1/4 частки на 535,00 грн), суд одночасно обмежив розмір аліментів сумою в 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, однак не зважив, що прожитковий мінімум дитини віком від 6 до 18 років з 01.05.2017 року по 30.11.2017 року включно складав 1 777,00 грн, відповідно 50% складає 888,50 грн, що аж ніяк не 535,00 грн, як вирахував суд.

Крім того, зазначила, що суд не прийняв до уваги положення ст.ст.8, 11, 12 Закону України "Про охорону здоров`я" щодо права дитини на достатній рівень життя та рівність прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей.

У своєму відзиві позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 23.05.2023 року об 11-00 годині, однак учасники справи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, відповідачка про причини неявки суд не повідомила. Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому він також просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги і залишити без змін оскаржуване рішення. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно з копією рішення Рівненського районного суду від 30.01.2014 року у справі № 570/4519/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, яке набрало законної сили, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2004 року, від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаним рішенням суду їх шлюб було розірвано, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття (а.с.5, 6).

Відповідно до наказу від 20.03.2017 року № 32/ОС-17 Державної установи "Городищенська виправна колонія (№ 96)" старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, звільнено з 20.03.2017 року за п.7 частини 1 ст.77 (за власним бажанням). Вислуга років на день звільнення становить: в календарному обчисленні 16 років 11 місяців 23 дні, у пільговому 20 років 03 місяці 23 дні (а.с.7).

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, чинної на час ухвалення оскаржуваного рішення, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України, чинної на час ухвалення оскаржуваного рішення:

--- при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина 1);

--- розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2).

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

За ч.5 ст.183 СК України, чинної на час ухвалення оскаржуваного рішення, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 14.11.2018 року у справі № 372/2393/17 Верховний Суд зробив такий правовий висновок: "Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України".

У цій справі з позовом про зміну способу стягнення аліментів звернувся не одержувач (стягував) аліментів, а платник аліментів, а тому відповідно до ч.3 ст.181 СК України, чинної на час ухвалення оскаржуваного рішення, він не мав права вимагати зміни способу стягнення аліментів з розміру аліментів, визначеного у частці від заробітку (доходу) батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі. За наявності підстав він має право, відповідно до ст.192 СК України, ставити питання про зменшення розміру стягуваних аліментів в межах обраного стягувачем та рішенням суду способу (визначеного у частці від заробітку (доходу) батька дитини), а саме з 1/4 на 1/5, 1/6, 1/7 і т.д.

Отже, суд апеляційної інстанції з висновком суду першої інстанції про задоволення позову погодитися не може, оскільки до такого висновку суд дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та порушенні норм процесуального права й неправильному застосуванні норм матеріального права.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції, ухвалюючи своє рішення, не звернув уваги на положення ст.182 СК України щодо врахування судом при визначенні розміру аліментів певних обставин. Як обґрунтовано зазначила скаржниця, позивач не довів належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу свого позову, а саме погіршення свогоматеріального стану чи покращення матеріального стану відповідачки, зміну свого та відповідачки сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я свого чи відповідачки тощо.

Також слід враховувати й те, що зі своєї роботи, на що як на підставу свого позову вказує позивач, позивач звільнився за власним бажанням, що не може бути взято за основу для задоволення позову.

Крім того, за ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" в 2017 році установлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 травня 1 777 грн, з 1 грудня 1 860 грн.

Отже, 50% від вказаного прожиткового мінімуму складає 888,50 грн, але аж ніяк не 535,00 грн, як вирахував суд першої інстанції.

Таким чином, відповідачем, який по суті просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів, не доведено погіршення його матеріального стану чи зміну сімейного стану або наявності інших обставин, які є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів.

З іншого боку, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, чинної на час ухвалення оскаржуваного рішення, позивач не має права вимагати зміни способу стягнення аліментів.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову з огляду на зміну матеріального стану у зв`язку зі звільненням з роботи.

Отже, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Відповідно, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, судове рішення на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід скасувати й постановити нове рішення, яким в позові відмовити за необґрунтованістю.

За ч.8 ст.6 Закону України "Про судовий збір" розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні апеляційної скарги скаржницею (відповідачкою) сплачено судовий збір в установлено законом розмірі 960,00 грн (а.с.99).

З огляду на вказане, враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено, з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 960,00 грн при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 жовтня 2017 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі960,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 23 травня 2023 року.

Головуючий В.В. Майданік

Судді: І.В. Вейтас

Н.М. Ковальчук