ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року м. Чернівці

справа № 724/333/22

провадження №22-ц/822/241/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність «Дністер» на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2023 року в цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер», третя особа Рукшинська сільська рада про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер», третя особа Рукшинська сільська рада про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

Зазначала, що вона є власником двох земельних ділянок: розміром 0,76 га з кадастровим номером :02:002:0436 та розміром 0,20га з кадастровим номером :01:002:0152, що розташовані в межах Пригородоцької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивачу стало відомо, що земельні ділянки перебувають в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер», хоча жодного договору оренди вона з даним товариством не укладала.

Згодом вона усно звернулася до відповідача із проханням пояснити про обставини, за яких належні їй земельні ділянки перейшли в оренду ТзОВ «Дністер», а також надати оригінали цих договорів, так як вона їх не підписувала та не отримувала, на що їй було надано тільки фотокопії вказаних договорів від 17 листопада 2016 року із майже нерозбірливим текстом.

Із державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо вищевказаних земельних ділянок (розмірами 0,76 га та 0,20 га), позивачу стало відомо, що 23 грудня 2016 року державним реєстратором Рукшинської сільської ради Хотинського району Загрія Р.Д. було проведено державну реєстрацію речового права (номери запису 18365455, 18366445) на підставі договорів оренди Б/Н від 17.11.2016 року між позивачем із однієї сторони та ТзОВ «Дністер» в особі ОСОБА_2 із іншої сторони, строком на 25 років кожен, із правом передачі у піднайм (суборенду).

Посилається на те, що відповідач набув право користування належними їй земельними ділянками у протиправний спосіб, утримує їх незаконно, так як жодного договору оренди вона не підписувала та не передавала вказані ділянки в оренду.

Вважає, що належні їй земельні ділянки підлягають поверненню із незаконного володіння ТзОВ «Дністер», а державна реєстрація іншого речового права (права оренди) щодо спірних земельних ділянок підлягає скасуванню.

Просила скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) ТзОВ «Дністер» щодо: земельної ділянки площею 0,20 га, кадастровий номер :01:002:0152, що зареєстрована 23.12.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 18366445; земельної ділянки площею 0,76 га, кадастровий номер :02:002:0436, що зареєстрована 23.12.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 18365455.

Усунути їй перешкоди в користуванні належними їй земельними ділянками: площею 0,20 га, з кадастровим номером :01:002:0152; площею 0,76 га, з кадастровим номером :02:002:0436, шляхом повернення даних земельних ділянок із незаконного володіння ТзОВ «Дністер».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду від 10 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до ТзОВ «Дністер», третя особа Рукшинська сільська рада про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками задоволено.

Скасовано державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) ТзОВ «Дністер» щодо: земельної ділянки площею 0,20 га, із кадастровим номером :01:002:0152, що розташована в межах Пригородоцької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що зареєстрована 23.12.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 18366445 та земельної ділянки площею 0,76 га, із кадастровим номером :02:002:0436, що розташована в межах Пригородоцької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що зареєстрована 23.12.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 18365455.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належними їй земельними ділянками: площею 0,20 га, з кадастровим номером :01:002:0152; площею 0,76 га, з кадастровим номером :02:002:0436, шляхом повернення даних земельних ділянок із незаконного володіння ТзОВ «Дністер».

Стягнуто з ТзОВ «Дністер» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5984,80 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «Дністер» просить рішення Хотинського районного суду від 10 січня 2023 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Дністер» про скасування державної реєстрації прав оренди та усунення перешкод у користуванні земельними ділянками розміром 0,76 га з кадастровим номером :02:002:0436 та площею 0,20 га з кадастровим номером :01:002:0152, що розташовані на території Пригородоцької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТзОВ «Дністер» не погоджується з ухваленим рішенням, вважає що воно ухвалене з порушенням норм процесуального права та всупереч нормам матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи з огляду на наступне.

Доводи апелянта обгрунтовані наступним. Як вбачається з доданих до позовної заяви доказів, право оренди спірними земельними ділянками виникло у ТзОВ «Дністер» на підставі договорів оренди від 17.11.2016 року. Даний договір належним чином зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішень державного реєстратора № 33236994 та № 33238144 від 28.12.2016 року.

Наразі жодних обставин, визначених ст. ст. 31, 32 Закону України «Про оренду землі», які б зумовили припинення договору оренди землі не настало.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка передала земельні ділянки у користування ТзОВ «Дністер» ще у 2016 році тобто за 6 років до пред`явлення позову. Твердження позивачки, що вона дізналася про існування договорів лише у 2022 році підлягає критичній оцінці, адже ґрунтується виключно на словах позивачки та суперечить об`єктивній дійсності.

Суд наголосив на тому, що відповідачка орендну плату за користування земельними ділянками не отримувала і доказів ТзОВ «Дністер» про зворотне не надало. Проте, варто звернути увагу, що відповідачка заперечила факт отримання орендної плати лише в судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Жодних заперечень факту отримання орендної плати на стадії підготовчого засідання відповідачка чи її представник не заявляли. Внаслідок цього і доказів отримання такої орендної плати товариство не надавало. Проте, як вбачається з відомостей про отримання орендної плати за 2017-2021 роки, орендна плата сплачувалась орендарем та отримувалась позивачкою.

В матеріалах справи наявні і інші докази, які підтверджують факт укладення договорів оренди земельної ділянки. У відповідності до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що між ТзОВ «Дністер» та ОСОБА_1 укладено договори оренди спірних земельних ділянок, отже рішенням державного реєстратора підтверджено факт існування договору оренди.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено наступне. ОСОБА_1 відповідно до Державного акту серія ЯГ № 432760 є власником земельної ділянки площею 0,76 га з кадастровим номером :02:002:0436, та відповідно до Державного акту серія ЯГ № 433090 є власником земельної ділянки площею 0,20 га з кадастровим номером :01:002:0152, що розташовані в адміністративних межах Пригородоцької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як вбачається з копії договору оренди земельної ділянки від 17.11.2021 року ОСОБА_1 надала земельну ділянку площею 0,76 га з кадастровим номером :02:002:0436, що розташована в межах Пригородоцької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у користування ТОВ «Дністер» терміном на 25 років за плату 1278,48 грн на рік.

Відповідно до копії договору оренди земельної ділянки від 17.11.2021 року ОСОБА_1 надала земельну ділянку площею 0,20 га з кадастровим номером :01:002:0152, що розташована в межах Пригородоцької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у користування ТОВ «Дністер» терміном на 25 років за плату 323,31 грн на рік.

Вище зазначені договори оренди були зареєстровані в реєстрі 23.12.2016 року державним реєстратором Загарія Р.Д. номер запису 18365455 та номер запису 18366445, зазначене підтверджується витягом інформації з державного реєстру речових прав, інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Ознайомившись із матеріалами справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, та воно відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказане рішення суду першої інстанції вимогам закону відповідає в повній мірі.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 договорів оренди належних їй земельних ділянок із відповідачем не укладала, а тому позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволеню.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Разом з цим, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.»

Законом, яким регулюються відносини пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно частини першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Звертаючись з позовом, позивач просила скасувати державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) ТзОВ «Дністер» щодо земельної ділянки площею 0,20 га, кадастровий номер :01:002:0152, та земельної ділянки площею 0,76 га, кадастровий номер :02:002:0436 та усунути їй перешкоди в користуванні належними їй земельними ділянками шляхом повернення даних земельних ділянок із незаконного володіння ТзОВ «Дністер».

Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно з положенням ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Судом першої інстанції, ухвалою суду від 27.06.2022 року було витребувано у відповідача ТзОВ «Дністер» оригінали договорів оренди землі від 17 листопада 2016 року, які укладені між ТзОВ «Дністер» та ОСОБА_1 щодо оренди земельних ділянок розміром 0,20 га та 0,76 га для проведення у справі експертизи, на підтвердження або спростування факту укладення та підписання сторонами оспорюваних договорів оренди. Однак зазначені докази суду надані не були.

Ненадання відповідачем оригіналів договорів оренди, існування яких заперечує позивач, підтверджує відсутність такого договору, оскільки це відповідає положенням частини четвертої статті 81 ЦПК України, якою передбачено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд наголосив на тому, що відповідачка орендну плату за користування земельними ділянками не отримувала і доказів ТзОВ «Дністер» про зворотнє не надало. Апелянт звертає увагу, що відповідачка заперечила факт отримання орендної плати лише в судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Жодних заперечень факту отримання орендної плати на стадії підготовчого засідання відповідачка чи її представник не заявляли. Внаслідок цього і доказів отримання такої орендної плати товариство не надавало.

Проте, апелянт посилається на те, що як вбачається з відомостей про отримання орендної плати за 2017-2021 роки, орендна плата сплачувалась орендарем та отримувалась позивачкою.

Такі доводи апеляції суд відхиляє, оскільки копії відомостей, що подані апелянтом з апеляційною скаргою не були подані в суд першої інстанції та не були предметом розгляду. Поважності причин їх неподання в суд першої інстанції апелянтом не надано, як і не заявлено клопотання про долучення зазначених доказів до справи та їх дослідження в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія не надає оцінку цим доказам.

Суд констатує, що захист права власності гарантується як національним законодавством, так і ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкрито, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others vs. Ireland, № 12742/87), в якому вказано, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватись своєю власністю. В даному випадку зазначене сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, було порушено відповідачем.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном за правилами ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зайняття земельної ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем, в даному випадку орендарем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявленням вимоги про повернення такої ділянки.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у п. 96 постанови від 04 липня 2018 року, справа №653/1096/16-ц зробила висновок: «Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення».

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта, щодо застосування строку позовної давності є безпідставними, оскільки позивач пред`явила до відповідача саме негаторний позов про повернення земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію речового права (договору оренди), який може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Зазначені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц.

Вимога про скасування державної реєстрації неукладених договорів оренди є похідною до вимоги про повернення позивачу земельних ділянок, і в цьому випадку обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації буде також ефективним. Задоволення цих позовних вимог забезпечить реальне відновлення порушеного права позивача. Даний висновок суду базується на правових висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 05.08.2020 по справі № 125/702/17.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність «Дністер» залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 24 квітня 2023 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк