ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/262/23 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Костів О. З.,

за участі секретаря Дідух М.Є.,

та сторін:

представників позивача адвоката Вербицького Р.А., Головатого Г.П.,

представника третьої особи Вербіцької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/19939/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2022 року, повний текст рішення суду складено 23 грудня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Держгеокадастру в Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Великоберезовицька селищна рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до Головного Управління Держгеокадастру в Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Великоберезовицька селищна рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просить визнати протиправним та скасувати висновок Головного Управління Держгеокадастру у Київській області від 28 березня 2019 року №3178/82-19 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 26.07.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для індивідуального садівництва, яка розташована в межах села Петриків Тернопільського району Тернопільської області. Оскільки, така її заява не була розглянута, тому з урахуванням вимог статей 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, позивач замовила у ТзОВ «Регіональний земельно-кадастровий центр «Галицькі землі» проект землеустрою, про що повідомила сільську раду. Проте, Петриківська сільська рада повідомила, що прийнятим рішенням позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. ОСОБА_1 стало відомо, що на спірну земельну ділянку було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_2 проект якого було погоджено на підставі висновку Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 28.03.2019 №3178/82-19 із зазначенням складу угідь пасовища, загальною площею 0,0359 га. Однак, відповідачем при цьому не враховано, що для розробки проекту землеустрою згідно з рішенням Петриківської сільської ради є надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель сільськогосподарського призначення - рілля. Спірна земельна ділянка кадастровий номер :02:001:3165, площею 0,0359 га, що знаходиться в с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області, на момент надання оскаржуваного висновку, була сформованою та являлась об`єктом цивільних прав, могла виступати предметом договірних правовідносин. За цільовим призначенням, вказана земельна ділянка належала до земель сільськогосподарського призначення у складі угіддя - пасовище. ОСОБА_2 , отримавши рішення Петриківської сільської ради від 31.08.2018 №1193, яким останньому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,0428 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення - рілля, в межах населеного пункту, звернувся до ТзОВ «СМП Геодезія» для розробки проекту землеустрою. Паперовий примірник проекту землеустрою містить інформацію про те, земельна ділянка сільськогосподарського призначення, за складом угідь належить до ріллі, а електронний - пасовища. Також, позивач вказує на те, що посадова особа розробника проекту, яка засвідчувала за допомогою кваліфікованого електронного підпису, який підтверджує його відповідність оригіналу діяла з порушенням правової процедури, яка регламентована ч. 4 ст. 186-1 ЗК України, пунктами 2-6 та 17 Тимчасового порядку взаємодії між територіальним органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 №580 «Деякі питання реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру». Таким чином, позивач вважає, що державний експерт ГУ Держгеокадастру у Київській області, в імперативному порядку, мав відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 . Позивач також зазначив, що у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року в справі № 500/2239/19, суд дійшов висновку, що всупереч вимогам Закону № 290/97-ВР та Закону № 1404- VIII Петриківською сільською радою не вчинено дій щодо належного виконання рішення суду у справі № 500/296/19, зокрема щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, площею 0,0359 га. для індивідуального садівництва (проект рішення сільської ради щодо ОСОБА_1 підготовлено не було, відповідно і на розгляд пленарних засідань такий не подавався). Під час надання погоджувального висновку відповідачем не враховано процедури зміни цільового призначення земель комунальної власності, що призвело до самовільної зміни цільового призначення земельної ділянки та порушення прав позивачки, як рівноправного учасника земельних правовідносин, який дотримався законодавчих процедур для отримання земельної ділянки у власність.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2022 року, як незаконне та необґрунтоване, та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які стосуються правомірності прийняття висновку ГУ Держгеокадастру у Київській області від 29 березня 2019 року № 3178/82-19 про погодження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 .

Вказує, що предметом позовних вимог у даній справі є матеріально правова вимога ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування висновку ГУ Держгеокадастру у Київській області від 29 березня 2019 року № 3178/82-19 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Тобто, висновок про розгляд проекту землеустрою - це індивідуальний правовий акт суб`єкта владних повноважень (територіального органу Держгеокадастру), що виступає формою реалізації публічно-владних управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, що приймається за формою, передбаченою Тимчасовим порядком № 580 та в порядку і у спосіб, які визначені земельним законодавством (Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», Законом України «Про державну експертизу землевпорядної документації», Тимчасовим порядком № 580), за наслідком прийняття якого в органу уповноваженого на передання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність виникає обов`язок прийняти рішення про затвердження (відмову в затвердженні) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Зазначає, що відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У разі звернення із вимогами про визнання незаконним та скасування правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, що звернулась за їх захистом (постанова Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2022 у справі № 570/2054/19).

Посилаючись на постанови Верховного Суду від 22.11.2022 у справі №570/2054/19, від 09.06.2022 у справі № 200/12120/18-а, постанови ВС від 17.06.2020 у справі №808/1508/16, постанови від 14.04.2020 у справі №806/2643/16 вказує, що висновок про розгляд проекту землеустрою є рішенням суб`єкта владних повноважень територіального органу Держгеокадастру та підлягає оскарженню в судовому порядку.

Також вказує, що суд першої інстанції безпідставно послався на рішення Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №815/1788/15, оскільки даним рішенням, як зазначає скаржник, Велика Палата закрила провадження у справі з тих підстав, що такий спір взагалі не підлягає розгляду в судовому порядку незалежно від того, в порядку якого судочинства він виник (адміністративного, цивільного чи господарського), однак в порушення вимог ЦПК України, а також наведеного рішення Великої Палати Тернопільський міськрайонний суд розглянув даний позов та постановив рішення. Зазначає, що у такому випадку суд першої інстанції повинен був ухвалити рішення про закриття провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Вербіцька М.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2022 року без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Вказує, що судом першої інстанції об`єктивно розглянуто всі обставини справи, перевірено доказами та надано об`єктивну оцінку, відповідно суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Зокрема зазначає, що висновок експертизи стосується конкретної особи замовника цієї документації і підтверджує, що саме ця конкретна документація в момент її експертизи відповідає нормам законодавства. Висновок не встановлює обов`язків чи правил для інших осіб, він не підтверджує чи не скасовує право Позивачки на земельні ділянки, а тому вона не має права його оскаржувати.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду №9901/415/18 від 16 жовтня 2018 року, вказує, що індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України). Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені у суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Однією з цілей таких обмежень є недопущення розгляду у судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) адресатів індивідуальних актів, зокрема, як у цій справі, ліквідовуваних або створюваних судів. І така мета досягається законодавчо встановленим обмеженням, тобто останнє є пропорційним переслідуваній меті.

Зазначає, що фактично позивачка заперечує рішення Петриківської сільської ради щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , його затвердження і передачу у власність землі, а відтак нею обраний неефективний спосіб захисту у даному цивільному провадженні.

В судовому засіданні представники позивача адвокат Вербицький Р.А,. ОСОБА_4 просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Представник третьої особи Вербіцька М.В. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Інші сторони в судове засідання не з`явилась.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючої судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. п. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 26 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для індивідуального садівництва, яка розташована в межах села Петриків Тернопільського району Тернопільської області.

12.09.2018 року ОСОБА_1 уклала з ТзОВ «Регіональний земельно-кадастровий центр «Галицькі землі»» договір №2009/18 на виконання робіт по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,0359 га для індивідуального садівництва за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення (землі, не надані у власність або постійне користування в межах населених пунктів-пасовища) в межах села Петриків Тернопільського району Тернопільської області та замовила розроблення такого проекту.

24.09.2018 року ОСОБА_1 письмово повідомила Петриківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області про замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0400 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована в межах села Петриків Тернопільського району Тернопільської області та долучила до письмового повідомлення договір на виконання робіт по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Петриківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, листом від 26.09.2018 року повідомлено позивачку про те, що рішенням сесії від 19.09.2018 року №1292 їй відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована в селі Петриків Тернопільського району Тернопільської області.

02.11.2018 року проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність площею 0,0359 га, розроблений ТОВ «Регіональний земельно-кадастровий центр «Галицькі Землі»», пройшов державну експертизу в Головному управлінні Держгеокадастру у Дніпропетровській області та погоджений без зауважень (Висновок про погодження проекту землеустрою від 02.11.2018 № 12610/82-18).

05.11.2018 року Відділом у Тернопільському районі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного Управління Держгеокадастру у Тернопільській області сформовано земельну ділянку з присвоєнням кадастрового номера :02:001:3165.

06.11.2018 року ОСОБА_1 подала до Петриківської сільської ради на затвердження проект землеустрою та просила надати їй у власність земельну ділянку за кадастровим номером :02:001:3165 для індивідуального садівництва.

16.11.2018 року Петриківська сільська рада рішенням №1437 відмовила у затвердженні проекту землеустрою позивачу щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва.

29.11.2018 року позивач повторно звернулася до Петриківської сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою та надання їй у власність земельну ділянку за кадастровим номером :02:001:3165 для індивідуального садівництва, що розташована в межах населеного пункту села Петриків.

Рішенням Петриківської сільської ради від 21.12.2018 року № 1471 позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 у справі №500/296/19, визнано протиправними та скасовано рішення сьомого скликання тридцять четвертої сесії Петриківської сільської ради Тернопільського району від 19.09.2018 р. №1292 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для індивідуального садівництва в межах с.Петриків Тернопільського району Тернопільської області; визнано протиправним та скасовано рішення сьомого скликання тридцять сьомої сесії Петриківської сільської ради від 16.11.2018 № 1437 та рішення сьомого скликання тридцять восьмої сесії Петриківської сільської ради від 21.12.2018 № 1471 про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах с.Петриків Тернопільського району, зобов`язано Петриківську сільську раду повторно розглянути заяву позивачки щодо затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах села Петриків Тернопільського району Тернопільської області.

Постановою ВС від 18 травня 2022 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року у зазначеній справі скасовано в частині відмови позивачу в задоволені позову щодо обраного способу захисту та прийнятно нове рішення, яким зобов`язано Петриківську сільську раду затвердити поданий позивачем проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,0359 га для індивідуального садівництва в межах села Петриків Тернопільського району Тернопільської області.

Петриківська сільська рада 09.09.2019 р. рішенням №1853 повторно відмовила ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Рішенням Петриківської сільської ради №1193 від 31.05.2018 р. за заявою ОСОБА_2 внесено зміни до рішення Петриківської сільської ради від 19.04.2018 року №115, виклавши його в наступній редакції: надати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0428 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення пасовища (рілля) в межах населеного пункту.

ТзОВ «СМП Геодезія» на замовлення ОСОБА_2 розробило проект землеустрою на спірну земельну ділянку, кадастровий номер :002:001:3165, який було подано на погодження до органів Держгеокадастру.

Висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 14.03.2019 р. №4366/32-19, виданим Головним Управлінням Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_2 відмовлено в погодженні проекту землеустрою.

В подальшому, Головним Управлінням Держгеокадастру у Київській області складено Висновок від 28.03.2019 №3178/82-19, яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, склад угідь - пасовища, загальною площею 0,0359 га, яка знаходиться на території с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_2 .

Проект містить рішення Петриківської сільської ради від 31.05.2018 № 1193 про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення угіддя - пасовища в межах населеного пункту; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями на території Петриківської сільської ради, видану Міжрайонним управлінням Держгеокадастру у Тернопільському районі та м. Тернопіль від 17.12.2018 № 3679/177-18 про те, що згідно даних Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:3165, площею 0,0359 га. розташована за адресою: с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, відноситься до земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) угіддя пасовища.

Також, судом встановлено, що рішенням Петриківської сільської ради від 27.09.2019 р. №1938 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0359 га у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі не надані у власність та постійне користування) за адресою село Петриків Тернопільського району Тернопільської області. Передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, площею 0,0359 га, для ведення особистого селянського господарства (землі не надані у власність та постійне користування) за адресою село: Петриків Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер :02:001:3165.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що висновок Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 28 березня 2019 року №3178/82-19 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 не є кінцевим (остаточним) рішенням органу владних повноважень та не породжує правових наслідків, відтак останній не може порушувати будь-які права. Також суд зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту (оскарження висновку відповідача) не усуває юридичний конфлікт та сам по собі не сприяє ефективному відновленню свого порушеного права, відтак, суд вважає його неналежним.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом цієї норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частинами шостою-восьмою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина десята, одинадцята статті 118 ЗК України).

Відповідно до частин другої, п`ятої та шостої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Як було встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Дергеокадастру у Київській області від 28 березня 2019 року № 3178/82-19 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно зазначив, що зазначений спірний висновок є документом, з урахуванням якого приймається відповідне рішення органом місцевого самоврядування - сільської (міської) ради, відтак, він вичерпав свою дію фактом його виконання, шляхом прийняття органом місцевого самоврядування, а саме Петриківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області рішення від 27 вересня 2019 року № 1938, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0359 га у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за адресою село Петриків Тернопільського району Тернопільської області та передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,0359 га для ведення особистого селянського господарства за адресою село Петриків Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер :02:001:3165.

При цьому суд першої інстанції вірно вказав на те, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 815/1788/15, а також постанові ВС від 19 травня 2021 року у справі №500/2606/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Петриківська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування висновку, де уже досліджувалась судом правова природа спірного висновку Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 28.03.2019 року №3178/82-19.

Таким чином, перевірка правомірності висновку Головного управління Дергеокадастру у Київській області від 28 березня 2019 року № 3178/82-19 про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та його оцінка може бути надана судом лише при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого з урахуванням такого висновку. Адже спірний висновок не є кінцевим (остаточним) рішенням органу владних повноважень та не породжує правових наслідків, відтак останній не може порушувати будь-які права. Захисту підлягає тільки реально порушене право. Обраний позивачем спосіб захисту (оскарження висновку відповідача) не усуває юридичний конфлікт та сам по собі не сприяє ефективному відновленню свого порушеного права, відтак, суд вважає його неналежним.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 06.04.2021 року у справі №900/10011/19 зазначила, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18. Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на рішення Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №815/1788/15, оскільки даним рішенням Велика Палата закрила провадження у справі з тих підстав, що такий спір взагалі не підлягає розгляду в судовому порядку незалежно від того, в порядку якого судочинства він виник (адміністративного, цивільного чи господарського), є необгрунтованими. У справі, яка розглядалася ВП ВС, суд дійшов висновку, що справа не підлягала розгляду у порядку адміністративного судочинства, а тому ухвалив закрити провадження.

Посилання скаржника на постанову ВС від 27.10.2022 року у справі №400/30/19 є помилковим, оскільки у даній справі позивачем була особа, яка була замовником проекту землеустрою і їй було відмовлено у погодженні цього проекту, а тому вона не змогла скористатися правом на відведення земельної ділянки їй у власність, а відтак саме на цій стадії було порушене її право.

Це ж стосується і доводів в апеляційній скарзі про доцільність застосування до даного спору низки позицій Верховного Суду, на які покликається апелянт, зокрема, викладених у: постанові ВС від 22.11.2022 у справі №570/2054/19, ВС від 09.06.2022 у справі № 200/12120/18-а, постанові ВС від 17.06.2020 у справі №808/1508/16, постанові від 14.04.2020 у справі №806/2643/16, оскільки ці позиції стосуються інших обставин справи. Усі правові висновки Верховного Суду з приводу оскаржень висновків територіальних органів Держгеокадастру про розгляд проекту землеустрою, якими вирішувалось питання про законність чи протиправність останніх, стосувалися висновків про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, оскільки така відмова порушувала право замовника на реалізацію його права на відведення земельних ділянок у приватну власність чи для реалізації щодо таких ділянок інших видів речових прав замовника. А тому вони не можуть бути застосовані до справи, яка є предметом розгляду у даному спорі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2022 року є законними та обґрунтованими і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2023 року.

Головуючий

Судді