Справа № 689/993/18
РІШЕННЯ

Іменем України

10.05.2023 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий - суддя Баськов М. М.

за участю:

секретаря судового засідання Грановської Д. А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

представниці третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_4 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, що є спільною сумісною власністю,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просив визнати домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку і сараю, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_7 та здійснити поділ майна, виділивши в натурі в особисту приватну власність ОСОБА_1 24/50 частини домоволодіння та в особисту приватну власність ОСОБА_7 - 26/50 частини домоволодіння відповідно до варіанту № 3 розподілу, який є додатком № 4 до висновку експерта № 2925/2926/19-26 від 19.04.2021, стягнувши з ОСОБА_7 на його користь 9419 грн. компенсації за відхилення в сторону зменшення від рівності часток домоволодіння.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 19 липня 2008 року між ним і відповідачкою був укладений шлюб, який в подальшому був розірваний рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02.12.2015.

За час перебування у шлюбі сторони набули у спільну сумісну власність домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 . Зазначене домоволодіння зареєстроване за позивачем, оскільки побудоване на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності. Однак відповідачка користується домоволодінням сама, добровільно розділити його відмовляється, а тому він позбавлений можливості використовувати для проживання житловий будинок.

У липні 2018 року третя особа - ОСОБА_4 подала до суду позовну заяву, у якій заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, зокрема, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним і скасувати рішення Ярмолинецької селищної ради № 11 від 01.02.2010 про передачу ОСОБА_1 у приватну власність будинковолодіння АДРЕСА_1 та свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 05.02.2010, видане Ярмолинецькою селищною радою, визнати домоволодіння по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7 та спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , визнати за нею право власності на частину вказаного будинковолодіння, в тому числі, як за спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_8 , виділити їй в натурі в особисту приватну власність 49/100 частини спірного будинковолодіння відповідно до варіанту № 2 розподілу житлового будинку для співвласника АДРЕСА_2 , який є додатком № 3 до висновку експерта № 2925/2926/19-26 від 19.04.2021, та стягнути з відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 по 3700 грн. з кожного як компенсацію за відхилення в сторону зменшення від рівності часток домоволодіння.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 зазначила, що спірне будинковолодіння будувала вона із своїм чоловіком ОСОБА_8 , а тому його поділ без врахування її частки і її інтересів буде протиправним.

Зокрема вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 01.05.1989 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_9 . 19.07.2008 донька зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 .

Ще до шлюбу відповідач став власником земельної ділянки площею 0,1154 га по АДРЕСА_1 . На даній земельній ділянці до шлюбу була лише самовільно побудована коробка будинку. Вона з чоловіком ОСОБА_8 заплатили штраф за самовільне будівництво, а потім вони разом з дочкою і її чоловіком ОСОБА_1 побудували на земельній ділянці будинок та сарай. Всі внутрішні і зовнішні роботи вона з чоловіком зробили за свої кошти та своїми руками. Зокрема, вони продали будинок в м. Деражня за 45000 грн., які в подальшому вклали у будівництво цього будинку. Крім того, вона і її чоловік працювали і зароблені ними кошти, а також кошти, які вони брали у кредит, вони вкладали у будівництво спірного домоволодіння. З 2010 року вона з чоловіком фактично проживали у даному житловому будинку та були там зареєстровані.

Однак без їх згоди та без їх відома вказане домоволодіння протиправно було оформлено лише на ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник заявлені вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовні заяві. Проти задоволення позову ОСОБА_4 заперечили.

ОСОБА_1 пояснив, що у 2006 році він для будівництва будинку придбав земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Попереднім власником земельної ділянки на ній вже було збудовано частину будинку - перший поверх і другий поверх по вікна, без веранди. Він навчався заочно і працював. Спільно зі своїми батьками продовжував будувати будинок без дозволів на будівництво. Була домурована коробка, накрита дахом, проведено електрику та підведене газопостачання. У 2007 році він познайомився з відповідачкою, а у 2008 році вони зареєстрували шлюб і після цього почали жити разом. ОСОБА_7 навчалася на денній формі навчання у Кам`янець-Подільському педагогічному університеті, навчання оплачували її батьки. Під час перебування у шлюбі він з ОСОБА_3 і її батьками добудували будинок. З 2008 року по 2010 рік більшу фінансову участь у будівництві приймали батьки відповідачки, зокрема за їх рахунок було поштукатурено зовні будинок, зроблено ззовні утеплення, фасад будинку, покладено плитку в прихожій, частково зроблено опалення (ванна, туалет), встановлено натяжні стелі, пошпакльовано стіни. Крім того, було поштукатурено хлів і накритий верх на хлів, покладено 2/3 бруківки. Бляху на паркан і його встановлення оплатили ОСОБА_10 , а він стовпці. Також позивач зазначив, що штраф за самовільне будівництво будинку сплатили його батьки, а ще придбали плитку у ванну кімнату, туалет і кухню. Будинок був зареєстрований на нього. При цьому він радився з тестем щодо реєстрації будинку. На момент реєстрації подружжя ОСОБА_10 фактично проживало у даному будинку.

ОСОБА_3 позови ОСОБА_1 і ОСОБА_4 визнала частково, просила поділити спірне домоволодіння на трьох: на позивача, на неї та її матір ОСОБА_4 . Пояснила, що більшу частину коштів у будівництво даного будинку вклали її батьки. Вони продали будинок в м. Деражня і хотіли придбати житло в смт. Ярмолинці. Тоді батьки ОСОБА_11 запропонували їм добудувати цей будинок і жити з нею і позивачем. Грошові кошти, які заробляв ОСОБА_1 , в основному йшли на сімейні потреби, а не на будівництво будинку. Добудовувати будинок почали у 2009 році і майже за рік його добудували.

ОСОБА_4 і її представниця в судовому засіданні підтримали заявлений нею позов, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечили.

Зокрема ОСОБА_4 пояснила, що вона і її чоловік ОСОБА_8 продали будинок в АДРЕСА_3 . Деякий час вони знімали квартиру по АДРЕСА_4 . 19.07.2008 їх дочка одружилася з ОСОБА_1 . Літом 2009 року батьки ОСОБА_11 , знаючи, що у них є кошти від продажу будинку, запропонували їм добудувати будинок по АДРЕСА_1 і проживати там разом з дітьми, на що вони погодилися. З 20.03.2010 вона зареєстрована у вказаному будинку, а проживала у ньому ще до реєстрації.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а в позові ОСОБА_4 слід відмовити з огляду на наступне.

Судом установлено, що згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 10 березня 2006 року ОСОБА_1 набув на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,1154 га за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №131102, виданим 23 березня 2006 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23, кадастровий номер земельної ділянки :01:014:0036 (а. с. 9).

Крім того, на вказаній земельній ділянці знаходився об`єкт незавершеного будівництва частина спірного житлового будинку, зокрема були вимурувані стіни підвального приміщення та першого поверху і дана обставина була визнана сторонами в судовому засіданні.

19 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ярмолинецького районного управління юстиції Хмельницької області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_12 .

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02.12.2015, яке набрало законної сили 28.12.2015, шлюб між сторонами було розірвано.

Дані обставини підтверджуються рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02.12.2015 у справі №689/2442/15-ц за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с. 8).

Згідно акта готовності об`єкта до експлуатації, який був виготовлений на замовлення ОСОБА_1 , станом на жовтень 2009 року індивідуальний житловий будинок та господарська споруда (нове будівництво) по АДРЕСА_1 , вважалися закінченими будівництвом об`єктами готовими до експлуатації (а.с. 181).

На підставі вказаного акта готовності об`єкта до експлуатації інспекцією ДАБК у Хмельницькій області Усову С. В. було видане свідоцтво № 897 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, а саме: індивідуального житлового будинку та господарської споруди (нове будівництво) по АДРЕСА_1 (загальна площа будинку 242,70 кв.м., господарської споруди 53,0 кв.м.) (а.с. 180).

Рішенням виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради № 11 від 01.02.2010 Про оформлення права власності, за заявою позивача було оформлено право власності на житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а.с. 178, 179).

05 лютого 2010 року було здійснено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на домоволодіння по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 29626420, частка власності 1/1, що підтверджується свідоцтвом про право власності НОМЕР_1 від 05.02.2010, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна (а.с. 10,11).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено законом чи судом.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У постановах від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та від 16 грудня 2015 року № 6-2710цс15 Верховний Суд України дійшов висновків, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві власності.

Аналіз положень статті 392 ЦК України дає підстави стверджувати, що позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 161/3139/20 (провадження № 61-18749св20).

Отже, в ході судового розгляду встановлено, що спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 , як об`єкт права власності було створено під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю.

В судовому засіданні за клопотанням учасників справи на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення проти позову були допитані свідки по справі.

Так, свідок ОСОБА_13 пояснив, що у 2006-2007 роках батько позивача - ОСОБА_14 наймав його працювати на будівництві даного будинку. На той час була побудована коробка, перекритий дах. Він мурував простінки, веранду, вставляв двері, облицював плиткою, штукатурив одну кімнату. Разом з ним працював ОСОБА_15 , а ОСОБА_8 допомагав мурувати сарай. Закінчили мурувати в 2007 році, розраховувався з ним ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що спірний житловий будинок купив батько ОСОБА_1 приблизно у 2006-2007 році. На прохання ОСОБА_14 він його штукатурив та робив відкоси на вікнах. На той час на господарстві була тільки коробка і перекритий дах. Працювали 3-4 дні бригадою з чотирьох чоловік. Замовником був батько ОСОБА_1 , він і розраховувався. Це було десь в кінці літа. На той час ОСОБА_1 вже був одружений. Ні тестя, ні тещі, ні дружини ОСОБА_1 на господарстві не було.

Свідок ОСОБА_17 (дядько позивача) пояснив, що батьки ОСОБА_1 продали батьківську хату в смт. Ярмолинці та купили цей недобудований будинок приблизно у 2006 році. Там було підвальне приміщення, гараж, вимуруваний перший поверх будинку. До кінця 2006 року та впродовж 2007 року вони добудовували цей будинок. У жовтні-листопаді 2007 року, коли він приходив на це господарство, вже були вставлені пластикові вікна, накритий дах, тобто будинок фактично був добудований. Наступного разу він приїжджав до ОСОБА_11 після хрестин сина. Зі слів сестри, ОСОБА_10 закінчували облаштування будинку всередині.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що з 2007 року проживає по АДРЕСА_5 . Спірне домоволодіння купив батько ОСОБА_1 . На той час там була вимурувана коробка. Приблизно через рік був зроблений дах. Він разом з тестем допомагав ОСОБА_11 перекривати будинок шифером. Це було ще до одруження ОСОБА_1 . Після одруження останнього він у будинку не був.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що він у 2009 році на замовлення ОСОБА_8 виконував різні роботи з облаштування спірного будинку. Там була гола коробка. Він разом з ОСОБА_20 утепляти хату, хлів, штукатурили, заливали підлогу, клали плитку, ставили бруківку. Це тривало близько п`яти років. Розраховувався з ними ОСОБА_8 . Також останній наймав людей з м. Хмельницького, які робили натяжні стелі.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що проживає по сусідству і зі свого подвір`я бачила як чоловік ОСОБА_10 впродовж кількох місяців обшивав стіни сайдингом, потім поставили огорожу, ворота. ОСОБА_8 казав, що вони збирали кошти і робили ремонт.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що її рідний брат ОСОБА_8 з родиною спочатку жили у м. Деражня. Потім вони продали будинок і переїхали в смт. Ярмолинці. Спірний будинок купили батьки ОСОБА_1 . Там була лише коробка. Все інше робив ОСОБА_8 з дружиною. Будинок бачила на фотографіях і зі слів брата, однак сама там не була.

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що жила по сусідству з ОСОБА_10 . Їх дочка ОСОБА_9 вийшла заміж у 2008 році. Після цього батьки ОСОБА_1 побудували хату, а в середині усе робив ОСОБА_8 . У 2010 року ОСОБА_10 переїхали у спірний будинок. Також зазначила, що її чоловік допомагав ОСОБА_8 робити дах на сарай.

ОСОБА_4 зазначала, що вона з своїм чоловіком ОСОБА_8 побудували спірний будинок за особисті кошти, на підтвердження зазначених обставин надала суду товарні чеки та довідки про отримання кредитів (а. с. 3140).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме нею та за особисті кошти було здійснено будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 . Надані ОСОБА_4 товарні чеки на придбання матеріалів можуть бути предметом доказування у справі про відшкодування вартості будівельних матеріалів, тобто вказане не свідчить про набуття останньою права власності на частину у домоволодінні.

Крім того, в ході судового розгляду не було встановлено та підтверджено відповідними доказами, що ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій знаходився об`єкт незавершеного будівництва, надавав згоду ОСОБА_4 на будівництво спірного житлового будинку.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 недоведені та необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Саме такий правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 205/8312/17 (провадження № 61-4742св20).

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Згідно висновку експерта № 2925/2926/19-26 від 19.04.2021 за результатами судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи було встановлено, що ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 на момент проведення експертизи становить 962761 грн.

Цим же висновком були визначені варіанти поділу вказаного житлового будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Так, відповідно до варіанту № 3 розподілу зазначеного житлового будинку для співвласника АДРЕСА_2 , який є додатком № 4 до висновку експерта, необхідно виділити в натурі: літню кухню ІІ площею 25,1 кв.м., комору ІІІ.2 площею 26,74 кв.м., коридор 1-1 площею 20,4 кв.м., коридор 1-2.1 площею 4,82 кв.м., житлову кімнату 1-3.1 площею 18,45 кв.м., кухню 1-6.2 площею 13,7 кв.м., вбиральню 1-7 площею 1,9 кв.м., ванну 1-8 площею 4,8 кв.м., а всього загальною площею 115,91 кв.м., а співвласнику № 1 необхідно виділити в натурі: гараж І площею 28,3 кв.м., комору ІІІ.2 площею 26,46 кв.м., житлову кімнату 1-3.1 площею 15,51 кв.м., житлову кімнату 1-4.1 площею 12,46 кв.м., житлову кімнату 1-4.2 площею 6,6 кв.м., коридор 1-2.2 площею 9,1 кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 15,8 кв.м., кухню 1-6.1 площею 7,98 кв.м., а всього загальною площею 122,21 кв.м. із стягненням із останнього грошової компенсації за відхилення від рівності часток у житловому будинку при поділі в сумі 9419,00 грн. (а.с. 80).

Саме на такому варіанті поділу спірного житлового будинку наполягав позивач.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України (частина третя статті 370 ЦК України).

Враховуючи, що відповідачка не заперечувала проти такого варіанту розподілу вказаного домоволодіння, підтвердила можливість сплатити відповідну компенсацію за відхилення від рівності часток у житловому будинку при поділі, суд вважає, що саме такий підхід з урахуванням балансу інтересів сторін слід застосувати при поділі спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання домоволодіння по АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок загальною площею 242,7 кв.м. та сарай площею 53 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також поділу вказаного житлового будинку із стягненням із останньої грошової компенсації за відхилення від рівності часток у житловому будинку при поділі в сумі 9419,00 грн.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 2).

Крім того за проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 2925/2926/19-26 від 19.04.2021 позивач сплатив 7536,00 грн. (а.с. 134).

Згідно із ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору та 7536,00 грн. судових витрат, а всього 8240,80 грн.

На підставі ст. 15, 328, 331, 364, 365, 368, 370, 392 ЦК України, ст. 60, 68, 69, 70, 71 СК України, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 206, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати домоволодіння по АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок загальною площею 242,7 кв.м. та сарай площею 53 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Провести поділ майна, що є у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :

-виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_1 24/50 домоволодіння по АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 3 розподілу житлового будинку для співвласника АДРЕСА_2 , який є додатком № 4 до висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 2925/2926/19-26 від 19.04.2021, а саме: літню кухню ІІ площею 25,1 кв.м., комору ІІІ.2 площею 26,74 кв.м., коридор 1-1 площею 20,4 кв.м., коридор 1-2.1 площею 4,82 кв.м., житлову кімнату 1-3.1 площею 18,45 кв.м., кухню 1-6.2 площею 13,7 кв.м., вбиральню 1-7 площею 1,9 кв.м., ванну 1-8 площею 4,8 кв.м., а всього загальною площею 115,91 кв.м.;

-виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_3 26/50 домоволодіння по АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 3 розподілу житлового будинку для співвласника АДРЕСА_6 , який є додатком № 4 до висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 2925/2926/19-26 від 19.04.2021, а саме: гараж І площею 28,3 кв.м., комору ІІІ.2 площею 26,46 кв.м., житлову кімнату 1-3.1 площею 15,51 кв.м., житлову кімнату 1-4.1 площею 12,46 кв.м., житлову кімнату 1-4.2 площею 6,6 кв.м., коридор 1-2.2 площею 9,1 кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 15,8 кв.м., кухню 1-6.1 площею 7,98 кв.м., а всього загальною площею 122,21 кв.м.

Припинити спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за відхилення від рівності часток у житловому будинку при поділі в сумі 9419,00 грн (дев`ять тисяч чотириста дев`ятнадцять гривень).

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання недійсним та скасування рішення Ярмолинецької селищної ради № 11 від 01.02.2010 про передачу ОСОБА_1 у приватну власність домоволодіння за АДРЕСА_1 ; про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_1 на вказане домоволодіння НОМЕР_1 від 05.02.2010, видане Ярмолинецькою селищною радою Ярмолинецького району Хмельницької області; про визнання вказаного домоволодіння спільною сумісною власністю; про визнання за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння та виділення їй в натурі у приватну власність в порядку поділу 49/100 зазначеного домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 грн. та 7536,00 грн. (за проведення експертизи), а всього 8240,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2023 року.

Суддя М. М. Баськов