Ухвала

29 червня 2023 року

м. Київ

справа № 760/5152/20

провадження № 61-7607ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент соціальної політики виконавчого органу КМР (КМДА)), у якому просила суд визнати незаконним та скасувати наказ від 29 січня 2020 року № 20-ОС про звільнення, поновити її на посаді директора Київського геріатричного пансіонату, а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02 лютого 2020 року та до дня поновлення на роботі.

РішеннямСолом'янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

19 травня 2023 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Льовочкіна В. М. засобами поштового зв'язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, в якій запропоновано заявнику надати суду касаційну скаргу в новій редакції із уточненням підстав касаційного оскарження, а також вказати та довести існування виключних обставин, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України.

Представником заявника 22 червня 2023 року засобами поштового зв'язку надіслано до суду касаційної інстанції нову редакцію касаційної скарги з уточненням підстав касаційного оскарження, а також заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень.

У заяві про поновлення строку на касаційне оскарженняадвокатом Льовочкіною В. М. зазначено, що на переконання сторони заявника дійсно існували обставини непереборної сили, які унеможливили вчасне подання касаційної скарги.

Посилається на запровадження воєнного стану на території України, продовження дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також бездіяльність суду першої інстанції щодо видачі повного тексту судового рішення.

Крім того, представник заявник зауважує, що до касаційної скарги нею були долучені докази на підтвердження того, що вона разом з трьома малолітніми дітьми перебувала в евакуації, що унеможливлювало її роботу, також в евакуації перебувала і ОСОБА_1 , у зв'язку з чим на деякий час між ними був втрачений зв'язок. Вказує, що після повернення до м. Києва та встановлення зв'язку з заявником нею вживались заходи для якнайшвидшого отримання оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.

Також адвокат Льовочкіна В. М. звертає увагу суду на те, що влітку та восени 2022 року на м. Київ здійснювались масовані ворожі атаки та були повідомлення про застосування ядерної зброї, що унеможливлювало відновлення її роботи і змушувало перебувати в евакуації.

Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виняток з наведеного загального правила статті 127 ЦПК України викладено в частині третій статті 394 ЦПК України, відповідно до якої незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що у разі пропуску строку на касаційне оскарження у межах одного року він може бути поновлений за наявності відповідного клопотання учасника справи та за умови доведеності наявності поважних причин такого пропуску.

Зі спливом річного строку особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, оскільки такий строк є присічним, за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 394 ЦПК України.

Отже, при поданні касаційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення такий строк може бути поновлений лише у разі доведення існування виключних обставин, визначених у пунктах 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Також ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що повний текст оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року складений 21 лютого 2022 року, отже, саме з цієї дати почався перебіг тридцятиденного строку, встановленого для оскарження вказаного судового рішення в касаційному порядку. Тобто останнім днем для подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року було 23 березня 2022 року. Після цього вказаний процесуальний строк вважається таким, що пропущений.

Річний строк, який відповідно до положень частини третьої статті 394 ЦПК України обраховується від дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, у цій справі сплинув 21 лютого 2023 року. Касаційна скарга подана 19 травня 2023 року, тобто більше, ніж через рік з дня складення повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року. Зазначене дає підстави для висновку, що заявником істотно пропущено строк на касаційне оскарження.

Положення ЦПК України дозволяють поновити пропущений більше, ніж на рік строк на касаційне оскарження лише за наявності виключних обставин, а саме: неповідомлення про розгляд справи особи, яка подає касаційну скаргу, або незалучення такої особи до участі у справі, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з текстом оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, оприлюдненого в Єдиному державному реєстрі судових рішень, представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Льовочкіна В. М. та відповідно і сама позивач у справі не є особами, які не були повідомлені про розгляд справи, тому підстави для поновлення строку, визначені пунктом 1 частини третьої статті 394 ЦПК України, відсутні.

Аналізуючи обставини, наведені адвокатом Льовочкіною В. М. у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, на предмет наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд виходить з такого.

Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Слід зазначити, що питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов'язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Проте, сам лише факт запровадження воєнного стану на всій території України не може бути безумовною підставою для поновлення пропущеного більше ніж на один рік строку на касаційне оскарження без підтвердження заявником конкретних обставин, які унеможливили вчинення саме ним відповідної процесуальної дії у визначений законом строк в період воєнного стану.

Представником заявника не доведено існування обставин непереборної сили, які у зв'язку з запровадженням на території України воєнного стану перешкоджали їй чи заявнику здійснити усі необхідні процесуальні дії для своєчасного звернення до суду з касаційною скаргою.

Колегія суддів критично оцінює посилання адвоката Льовочкіної В. М. на неможливість працювати, зокрема, і підготувати та подати у встановлений законом строк касаційну скаргу, у зв'язку з перебуванням в евакуації, оскільки вказана обставина не заважала представнику заявника неодноразово звертатись до судів першої та апеляційної інстанції з клопотаннями шляхом надіслання їх в електронній формі на офіційні електронні адреси судів.

Більш того, з касаційною скаргою у встановлений законом строк могла звернутись і сама позивач у справі. Доводи представника заявника стосовно того, що ОСОБА_1 перебувала в евакуації не підтверджені жодними доказами.

Верховний Суд також зауважує, що після запровадження воєнного стану на території України діяльність судів не зупинялася. Лише на окупованих територіях змінено територіальну підсудність судових справ. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду працював у штатному режимі.

Крім того, необґрунтованим є посилання представника заявника на таку обставину непереборної сили, як продовження дії карантину на території України, оскільки адвокат не навела аргументи на підтвердження того, що пропуск строку на касаційне оскарження зумовлений саме обмеженнями, запровадженими у зв'язку з карантином. Саме по собі запровадження карантинних заходів з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках.

Інші доводи представника заявника, зокрема й стосовно того, що копія повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року не була видана стороні в порушення вимог статті 272 ЦПК України, не мають правового значення, оскільки у випадку, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, суд касаційної інстанції під час вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження перевіряє наявність чи відсутність лише двох винятків, визначених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України.

Таким чином, вказані представником заявника ОСОБА_1 - адвокатом Льовочкіною В. М. обставини не свідчать про наявність обставин непереборної сили, що зумовили пропуск строку на касаційне оскарження.

Оскільки касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, а наведені представником заявника обставини не можна віднести до виключних випадків, передбачених частиною третьою статті 394 ЦПК України, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року в справі за позовомОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко