Єдиний унікальний номер 725/6762/22
Номер провадження 2/725/886/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

та відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року позивач через свого представника - адвоката Венерську Г.І. звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що їй на праві власності належить нежитлове офісне приміщення за адресою АДРЕСА_1 . Вказане нежитлове приміщення було передане у безоплатне користування відповідачам на підставі укладеного між ними договору від 08.07.2020 року та відповідних додаткових угод до нього строком до 01.01.2023 року.

Зазначала, що передача вказаного нежитлового приміщення була оформлена актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 08 липня 2020 року, який є додатком №1 до договору та відповідно до якого приміщення було передано в користування в наступному стані: вікна металопластикові (індивідуального виготовлення), вхідні двері металопластикові, двері в санвузол дерев`яні, наявна кухонна витяжка, на підлозі ламіноване покриття та керамічна плитка, стіни та стеля обшиті гіпсокартоном, що дає можливість відразу експлуатувати Приміщення за його призначенням. Приміщення обладнане всіма необхідними системами електропостачання, водопостачання, опалення (конвектор на газовому паливі), каналізацією. Також, актом було засвідчено відсутність до позивачки будь-яких претензій та зауважень щодо стану приміщення.

Разом з тим, 11.04.2022 року позивачу стало відомо, що відповідачі завдали значних належному їй нерухомому майну та погіршили його стан, що унеможливлює використання приміщення за цільовим призначенням, завдавши їй своїми діями збитків. Зокрема, погіршення стану приміщення полягає в наступному: демонтована плитка, яка була на сходах при вході в приміщення; із стін та стелі демонтований гіпсокартон та знята штукатурка; знята керамічна плитка в санвузлі. У зв`язку із виявленими пошкодженнями позивач зверталась до відповідачів з письмовим повідомленням про відшкодування збитків у відповідь на які відповідачі усно повідомили її про бажання привести приміщення у відповідний стан, а тому 01.06.2022 року між ними було укладено додаткову угоду №3 до основного договору відповідно до якої продовжено строк дії договору до 01.01.2023 року.

Натомість, відповідачі своєї обіцянки не виконали, завдані збитки не відшкодували, не привели приміщення у належний стан, а на численні письмові звернення позивачки направили лист в якому визнали, що стан в якому перебуває на даний час приміщення є наслідком їх дій, якими вони намагались його покращити. Також відповідачі зазначали, що демонтаж плитки було здійснено у зв`язку із її аварійним становищем, а демонтаж гіпсокартону - в ході проведення ремонту, проте такі дії не були погодженні із позивачкою.

Вважає безпідставними посилання відповідачів у вказаному листі на її обов`язок перевіряти стан приміщення один раз на місяць із складанням припису у разі виявлення порушень, оскільки договором передбачено таке її право, а не обов`язок, при цьому позивач скористалась таким правом та, встановивши факт пошкодження приміщення, звернулась до відповідачів з вимогою усунути завдану шкоду та відшкодувати збитки.

Посилалась на умови укладеного між нею та відповідачами договору, зокрема на п.8.10 відповідно до якого вона має право вимагати у відповідачів при повернені приміщення усунення спричинених з їх вини недоліків та відшкодування збитків, а відповідно до п.8.12 якщо відповідачі допустили погіршення стану майна або його руйнацію, вони повинні відшкодувати позивачці збитки, якщо не доведуть, що погіршення або руйнація майна сталися не з їх вини.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи №195 від 27 жовтня 2022 року вартість ремонтно-відновлюваних робіт, які необхідно виконати в приміщеннях, що розташовані в будинку АДРЕСА_1 для усунення пошкодження стін, стелі, вхідних сходів, визначена станом на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріалів, із застосуванням комп`ютерної програми «Інтернет-Випуск Кошторисів» (1.917.0630) складає: 63 217,37 грн.

Таким чином, вважає, що відповідачі своїми діями завали їй майнової шкоди на вказану вище суму та просила стягнути з них на її користь таку шкоду в рівних частках з кожного.

Окрім того, в ході судового розгляду даного спору позивач звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог в якій окрім раніше заявлених вимог про відшкодування майнової шкоди також просила стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а саме по 10000 грн. з кожного.

В обґрунтування своїх вимог про відшкодування моральної шкоди посилалась на те, що вона зазнала душевних страждань через пошкодження її майна та зухвалого відношення відповідачів до вчиненого, необхідність звернення до суду, накопичення коштів для можливості понести судові витрати у зв`язку із розглядом справи, неможливість користування приміщенням через його пошкодження або ж передачу його іншим особам в користування, що в свою чергу призвело до порушення сну та звичного способу життя. Звертала увагу на недостовірні та такі, що принижують її гідність відомості, які відповідачі виклали у тексті відзиву.

У зв`язку із протиправними діями відповідачів вона була вимушена звернутися за допомогою до психолога та згідно висновку експериментально-психологічного та клініко-психопатологічного обстеження було виявлено помірне нервово-психічне виснаження, що проявляється у низькій мотивації, проблемами з концентрацією уваги та контролем емоцій, високий рівень ситуативної та особистісної тривожності, легкий депресивний синдром, інсомнія, емоційна лабільність, підвищена дратівливість. Позивачці було рекомендовано: ряд препаратів (квайтпо, габана, кветирон), психотерапію, систематичні вправи на стабілізацію емоційного стану.

З урахуванням наведеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договору, просила стягнути з відповідачів на її користь спричинену майнову шкоду в розмірі по 31608,68 грн. з кожного, моральну шкоду в розмірі 20000 грн. по 10000 грн. з кожного та судові витрати.

Не погоджуючись з вимогами позивача, відповідачі подали до суду відзив в якому вказували на те, що вони прийняли у користування приміщення не придатне для використання, оскільки стіни були вражені грибком та пліснявою, не було газового опалення та гарячої води, а також просили врахувати, що вони сплачували чоловіку позивачки грошові кошти в загальній сумі 14000 доларів США за період з 08.07.2020 року по 08.10.2022 року, а тому заявили про зарахування зустрічних вимог на суму позову.

Слід зазначити, що ЦПК України передбачено пред`явлення зустрічного позову та заявлена позивачами вимога про зарахування зустрічних вимог як спосіб припинення зобов`язань у тексті відзиву не відповідає поняттю та вимогам зустрічного позову відповідно до положень ст. 193 ЦПК України.

Також, у додатку до відзиву відповідачі зазначали, що не дивлячись на те, що відповідно до умов договору вони отримали приміщення у безоплатне користування, проте сплачували чоловіку позивачки грошові кошти в загальній сумі 14000 доларів США. Вважають, що отримане ними у квітні 2022 року повідомлення позивача про звільнення приміщення у строк до 01.05.2022 року, розірвання договору через пошкодження приміщення та відшкодування збитків на суму 50000 грн. було підставою для збільшення орендної плати, у зв`язку з чим вони домовились про пролонгацію договору до 01.01.2023 року та збільшення вартості користування приміщенням, при цьому про приведення приміщення до раніше існуючого стану домовленості не було. В подальшому, у липні 2022 року вони повідомили позивача про намір розірвати договір з 08.10.2022 року, проте не досягли з останньою домовленості щодо оплати. Звертали увагу, що на даний час спірне нежитлове приміщення передано у користуванні іншим орендарям, які проводять ремонті роботи, що на їх думку спростовує посилання позивача на завдані їй збитки внаслідок їх дій.

Вказували на те, що проведенні ними ремонті роботи були зумовлені необхідністю усунути грибок та плісняву, а відомості, які містяться в акті прийому-передачі не відповідають дійсності в частині наявності опалення в приміщенні.

Ставили під сумнів висновок експерта, долучений до позовної заяви, оскільки приміщення вони передали позивачу 10.10.2022 року, а експертиза проведена 24.10.2022 року, а також вважають, що вказаним висновок не встановлено факту завдання шкоди нежитловому приміщенню.

Також вважають недоведеним належними та допустимими доказами факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок їх дій.

У відповіді на відзив та письмових запереченнях представник позивача посилалась на долучені до матеріалів справи докази, зокрема акт прийому-передачі, висновок експерта, а також на умови договору, які на її думку спростовують заперечення відповідачів, викладені у тексті відзиву.

В судове засідання позивач не з`явилась, в її інтересах діяла представник, яка надала суду пояснення аналогічні змісту позову та інших заяв по суті справи, зокрема відповіді на відзив, письмових запереченнях на відзив, заяви про зміну предмету спору. Вказувала на те, що спроби примирення та вирішення спору між сторонами вживались в досудовому порядку, натомість не мали позитивного результату, а після звернення позивачки з даним позовом до суду відповідачі в різний спосіб намагаються чинити тиск, в тому числі останні приходили до адвоката в офіс, записували їх розмову та погрожували кримінальною відповідальністю.

Відповідачі в судовому засіданні, кожен окремо, позов не визнали та пояснили, що внаслідок проведених ними ремонтних робіт стан приміщення покращився, оскільки вони вжили заходів по видаленню грибка, провели фасадні роботи, а також використовували приміщення після закінчення відповідних ремонтних робіт.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка батько відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_3 суду пояснив, що коли відповідачі отримали у користуванні спірне приміщення він особисто приходив перевірити його стан та помітив, що стіни були вражені грибком, в приміщенні стояв сморід, було відсутнє опалення, спеціальним приладом він виміряв вологість повітря та було прийняте рішення про необхідність демонтажу штукатурки. Він порадив сину домовитись із власниками про демонтаж штукатурки, після чого були проведені ремонтні роботи та стіни були пофарбовані у білий колір в інтер`єрному стилі «Лофт». Вважає, що відповідачі не пошкодили, а навпаки покращили стан приміщення, при цьому йому не відомо чи демонтаж штукатурки відбувався за погодженням із власником, проте остання приміщення відвідувала та про проведенні роботи була обізнана.

Свідок ОСОБА_5 (мати відповідача ОСОБА_2 ) в судовому засіданні пояснила, що орендоване відповідачами приміщення було у поганому стані та відповідачі власними силами його відремонтували, покращили його стан, усунули грибок та сморід, відремонтували електрику, при цьому позивачка навідувалась до вказаного приміщення та бачила, які ремонті роботи були проведені. Вважає, що спір виник через те, що сторони не змогли домовитись про орендну плату.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, покази свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Так, судом встановлено, що позивачу на праві власності належить нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 49,30 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (а/с 8, 22).

За змістом ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 204 ЦК України регламентує принцип презумпції правомірності правочину, за змістом якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За положеннями статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, судом встановлено, що 08.07.2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір безоплатного користування (позички) нежитлового приміщення відповідно до якого позивач передала відповідачу ОСОБА_2 у безоплатне користування належне їй вище вказане нежитлове приміщення строком з 08.07.2020 року по 08.07.2021 року (а/с 11-15).

Відповідно до акту прийому-передачі від 08.07.2020 року (додаток №1 до договору) приміщення було передано в користування в наступному стані: вікна металопластикові (індивідуального виготовлення), вхідні двері металопластикові, двері в санвузол дерев`яні, наявна кухонна витяжка, на підлозі ламіноване покриття та керамічна плитка, стіни та стеля обшиті гіпсокартоном, які дають можливість відразу експлуатувати приміщення негайно за його цільовим призначенням. Об`єкт обладнаний всіма необхідними системами електропостачання, водопостачання, опалення (конвектор на газовому паливі), каналізацією.

У вказаному акті зазначено, що користувач засвідчує, що приміщення придатне для користування згідно договору від 08.07.2020 року та немає претензій до позичкодавця (а/с 16).

В судовому засіданні відповідачами не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування відомостей, що вказані у акті. Покази свідків про те, що стіни приміщення були вражені грибком не спростовують ту обставину, що у вказаному акті сторони зафіксували, що керамічна плитка, стіни та стеля дають можливість експлуатувати об`єкт за призначенням негайно (а/с 16).

В подальшому, 01.06.2021 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладеного додаткову угоду №2 до вказаного договору, згідно якої сторони дійшли згоди про вступ зі сторони користувача у позичкові відносини також ОСОБА_3 як користувача 2, а також виклали п. 8.1 договору в новій редакції, а саме: договір діє з 08.07.2020 року до 01.06.2022 року (а/с 28).

За змістом вказаної додаткової угоди усі умови договору безоплатного користування (позички) нежитлового приміщення від 08.07.2020 року, які стосуються ОСОБА_2 виконуватиме/має право (залежно від пункту договору) ОСОБА_3 .

Будь-які докази того, що ОСОБА_3 після підписання додаткової угоди від 01.06.2021 року висловлював зауваження щодо отриманого у користування нежитлового приміщення матеріали справи не містять, при цьому у матеріалах справи також міститься акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.06.2020 року (Додаток №3 до договору), який за своїм змістом є аналогічним акту, що є додатком №1 та підписаний ОСОБА_3 відповідно до якого користувачі засвідчують, що приміщення придатне до користування згідно договору від 08.07.2020 року (а/с 33).

В подальшому, додатковою угодою від 01.06.2022 року строк дії укладеного між сторонами договору продовжено до 01.01.2023 року.

Таким чином, між сторонами виникли договірні відносини, які випливають із договору позички.

Правова природа вказаного договору як договору позички не викликає жодного сумніву та за наслідками розгляду справи не встановлено, що вказаний договір визнано недійсним, а також що він укладений з метою приховання іншого правочину. Посилання відповідачів на те, що вони передавали чоловіку позивача будь-які грошові кошти в рахунок користування приміщенням, яке є предметом вказаного договору не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами та відносини відповідачів з чоловіком позивача не входять до предмету доказування у даному спорі.

Частинами 1 та 3 статті 827 ЦК України передбачено, що за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Статтею 793 ЦК України передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

У статі 833 ЦК України зазначено, що користувач несе звичайні витрати щодо підтримання належного стану речі, переданої йому в користування. Користувач зобов`язаний: 1) користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; 2) користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; 3) повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 776 ЦК України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом, та у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк.

За змістом ч. 15 ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

За змістом п. 3.7 укладеного між сторонами договору, у разі припинення дії договору, користувачі зобов`язані повернути позикодавцю майно у належності стані, не гіршому ніж на час передачі його в позичку.

У відповідності до вимог п. 8.9, 8.10 вказаного договору у разі припинення дії Договору, користувач, за вказівкою позичкодавця зобов`язаний негайно повернути об`єкт позички - нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за актом прийняття-передачі. Перед поверненням Об`єкту оренди, Користувач зобов`язаний за свій рахунок демонтувати всі зроблені ним поліпшення, відділимі без шкоди для Об`єкту оренди. Всі поліпшення, що не можуть бути відокремленими без шкоди для Об`єкта оренди, в тому числі поліпшення, погоджені з Позичкодавцем, є власністю Позичкодаця та не компенсуються Користувачу.

За наслідками розгляду справи встановлено, що позивач у квітні 2022 року направляла на адресу відповідачів повідомлення про те, що на виконання укладеного між ними договору відповідачі за дві місяці до закінчення строку його дії не повідомили про намір його продовжити, а також звертала увагу на те, що нею виявлено погіршення стану майна, зокрема з незрозумілих причин та не узгоджено ні в усному порядку, ні в письмовому з позичкодавцем, зірвана плитка на вуличних сходах, прилеглих до приміщення; зірваний гіпсокартон зі стін та стелі (демонтовано гіпсокартон) та збито штукатурку до цегли.

Таким чином, у квітні 2022 року позивач засвідчила той факт, що вказані вище роботи щодо демонтажу керамічної плитки, гіпсокартону та штукатурки були проведені без її згоди (а/с 34).

В подальшому, позивач неодноразово направляла на адресу відповідачів вимогу про відшкодування збитків та приведення приміщення у стан, не гірший ніж був на час його передачі в позичку відповідно до акту приймання-передачі від 08.07.2020 року (а/с 37-39).

Як у своїй відповіді на звернення позивача так і у тексті відзиву, а також в судовому засіданні, відповідачі неодноразово наголошували, що вони покращили стан приміщення, у зв`язку з чим слід зазначити, що будь-які дії з предметом позички, в тому числі його покращення, має відбуватись за згодою із позичкодавцем, при цьому належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем була надана згода відповідачам на здійснення ремонту належного їй нежитлового приміщення наданого в позичку шляхом демонтажу керамічної плитки, штукатурки та гіпсокартону відповідачами не надано. При цьому, позивачем заперечується те, що їй було відомо про проведення зазначених відповідачами ремонтних робіт і ці роботи проводились за її згодою. Позивач зазначає, що вона не погоджувала демонтаж керамічної плитки, гіпсокартону та штукатурки. Вказані доводи позивача не були спростовані відповідачами в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а свідок ОСОБА_3 зазначив про те, що йому не відомо чи отримували відповідачі згоду від власника приміщення щодо демонтажу штукатурки.

Згідно акту приймання-передачі майна 10.10.2022 року відповідачі передали позивачці ключі від належного останній нежитлового приміщення (а/с 36).

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

За змістом висновку будівельно-технічної експертизи №195 від 27.10.2022 року на вирішення експертизи було поставлене питання про те чи отримало спірне приміщення погіршення станом з 08.07.2020 року по 10.10.2022 року та яка вартість ремонтно-відновлювальних робіт та будівельних матеріалів необхідних для приведення нежитлового приміщення в попередній стан, який існував до 08.07.2020 року.

Так, відповідно до вказаного висновку в ході проведення обстеження об`єкту дослідження експертом встановлено фактичне планування досліджених приміщень по АДРЕСА_1 в цілому відповідає плануванню відображеному в технічному паспорті, який наданий експерту на дослідження. В приміщенні поз. 10-3 площею 14.40 кв.м. стіни та стеля оздоблені вологостійкими гіпсокартонними листами зеленого кольору, і в приміщенні поз. 10-5 (коридорі) площею 6,70 кв.м. стеля оздоблена вологостійкими гіпсокартонними листами зеленого кольору та частково стіни оздоблені листами. В приміщеннях поз. 10-1 площею 17,50 кв.м. та 10-2 площею 9,60кв.м. на стінах та стелі відсутнє оздоблення вологостійкими гіпсокартонними листами. При обстеженні санвузла поз. 10-4 площею 1,10 кв.м. .експертом встановлено, що стіни були оздоблені керамічною плиткою, про свідчить сліди її зняття. На вхідних сходах до приміщень відсутня керамічна плитка , якою вони були оздоблені. В зв`язку із відсутністю інформації про те, яким саме способом будуть проводитись ремонтно- відновлювальні роботи в досліджувальних приміщеннях - визначається інвесторська (прогнозна) кошторисна вартість робіт, з урахуванням опосередкованих цін Не будівельні матеріали , станом на час проведення дослідження, крім того враховуються інші витрати передбачені чинним законодавством , в тому числі податок на додану вартість. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно виконати в приміщеннях для усунення пошкодження стін, стелі, вхідних сходів визначена станом на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, із застосуванням комп`ютерне програми «Інтернет-Випуск Кошторисів» (1.917.0630) складає: 63217,37грн.(шістдесят три тисячі двісті сімнадцять грн. 37 кон..) в т.ч. ПДВ -6455,84грн. (а/с 44-59).

Суд не приймає до уваги доводи відповідачів про те, що вказаний висновок не може братись до ваги так як дослідження проводилось 27.10.2022 року, а ключі від приміщення вони повернули 10.10.2022 року, оскільки як вбачається із дослідницької частини висновку на вирішення експертизи було посталено питання саме про стан приміщення станом на 10.10.2022 року в порівняні з тим, яке було 08.07.2020 року та в дослідницькій частині висновку експерта відсутні відомості про те, що з моменту передачі позивачу ключів та до моменту проведення відповідного дослідження відбувались якісь зміни у приміщенні, які унеможливлювали експерту надати відповіді на поставлені на вирішення експертизи питання. Крім того, відповідачі в судовому засіданні визнали той факт, що вони демонтували штукатурку, гіпсокартон та керамічну плитку, вважаючи, що таким чином покращують стан приміщення.

Таким чином, суд приймає вказаний висновок експерта як належний та допустимий доказ розміру завданої позивачу майнової шкоди.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У відповідності до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З системного аналізу положень ст. 1166 ЦК України вбачається, що остання передбачає презумпцію вини правопорушника, у зв`язку з чим на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди, при цьому для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до переконливого висновку, що погіршення стану належного позивачу нежитлового приміщення відбулося з вини відповідачів, які провели демонтаж гіпсокартону, штукатурки та керамічної плитки без погодження із позичкодавцем, та належними і допустимими доказами не доведено протилежного.

При визначені розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу суд бере до уваги висновок будівельно-технічної експертизи №195 від 27.10.2022 року.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачами моральної шкоди позивачу є безсумнівним, її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей її емоційно-розумового сприйняття внаслідок дій відповідачів та перенесених нею у зв`язку з цим страждань, що знайшло своє підтвердження у висновку ОКНП «ЧОГВВ» від 24 січня 2023 року відповідно до якого позивачка під час бесіди вона була напружена, дещо тривожна, астенізована, фон настрою знижений. Темп психічної діяльності сповільнений, увага не стійка, пам`ять знижена за рахунок помірної виснаженості психічних процесів за гіпостенічним типом. В результаті обстеження було виявлено: помірне нервово-психічне виснаження, що проявляється у низькій мотивації, проблемами з концентрацією уваги та контролем емоцій, високий рівень ситуативної та особистісної тривожності, легкий депресивний синдром, інсомнія, емоційна лабільність, підвищена дратівливість. Позивачці було рекомендовано: ряд препаратів (квайтпо, габана, кветирон), психотерапію, систематичні вправи на стабілізацію емоційного стану (а/с 88).

Так, враховуючи принцип справедливості та розумності, матеріальне становище та ступінь вини відповідачів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди та з відповідачів на її користь підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 20000 грн..

За змістом ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Так, звертаючись з даним позовом до суду позивач просила стягнути з відповідачів в рівних частках з кожного задану їй моральну та майнові шкоду.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, при цьому згідно роз`яснень, які містяться в п. в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач понесла витрати у вигляді сплати судового збору в загальній сумі 2066 грн. та витрати на експертизу в сумі 5980 грн., у зв`язку з чим вказані судові витрати в рівних частках підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Питання щодо судових витрат позивача на правову допомогу буде вирішене відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 22, 202, 204, 626, 268, 629, 638, 827, 833, 776, 778, 793, 1166, 1167, 1190 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 106, 76-89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , майнову шкоду в сумі 31608,68 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , майнову шкоду в сумі 31608,68 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1957 грн. та витрат на експертизу в сумі 5980 грн. в рівних частках, а саме по 4023 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України або в той самий строк безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 14.04.2023 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна