Справа № 344/582/22
Провадження № 22-ц/4808/585/23
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 28 лютого 2023 року в складі судді Грещука Р. П., ухвалене у м. Надвірній Івано-Франківської області, повний текст якого складено 03 березня 2023 року, у справі за позовом Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулосядо суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Позов обґрунтовано тим, що позивач надає послуги теплопостачання для квартири АДРЕСА_1 , споживачем яких є ОСОБА_2 . У порушення вимог закону відповідачка свої зобов`язання щодо оплати послуг не виконує, у результаті чого станом на 01 листопада 2021 року має заборгованість у розмірі 43 402,24 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь.

ОСОБА_1 подала заперечення проти позову, у якому зазначила, що з 2002 року після придбання квартири АДРЕСА_1 , вона жодних договорів про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не укладала. Крім того, восени 2003 року у вказаній квартирі встановлено автономне опалення, згідно технічних умов реконструкції газифікації квартири.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 28 лютого 2023 року позов ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 17 145,35 грн. та 980,00 грн.сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги її доводи про те, що починаючи з 2003 року по дату подання цього позову вона не укладала жодного договору з позивачем. Крім того, вона була змушена відключитись від централізованого опалення, оскільки у квартирі постійно промерзала стіна та утворилася пліснява, а потім по всіх стінах - грибок. Відключення від централізованого опалення відбулось у 2003 році, на той час діяли Правила надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497. Відповідно до п. 9 зазначених Правил у разі відмови споживача від користування послугами з водо-, теплопостачання та водовідведення він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж. При цьому заборгованість за отриманні послуги та витрати, пов`язанні з відключенням, повинні бути відшкодовані споживачем у добровільному або судовому порядку. На виконання цього пункту Правил вона за період з січня 2022 року по вересень 2003 року добровільно сплатила всю заборгованість, виготовила відповідно до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №236 від 20 травня 2003 року технічну документацію реконструкції газифікації, згідно якої у її квартирі було встановлено газовий котел та від`єднано від користування центральним опаленням.

Звертає увагу, що 29 листопада 2007 року Івано-Франківським міським судом було прийнято рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до нею про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Вважає, що вказаним рішенням встановлено юридичний факт відсутності заборгованості та встановлення індивідуального опалення. З апеляційною скаргою на це рішення ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» не зверталось.

У відзиві на апеляційну скаргу ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 28 лютого 2023 року - без змін. Вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та законним, винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 2002 року є власником квартири АДРЕСА_1 , яка приєднана до мереж теплопостачання.

Відповідно до розрахунку боргу за теплоенергію за період з 01 листопада 2018 року по 01 листопада 2021 року відповідачка послуги з теплопостачання не оплачувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 43 402,24 грн., з яких 25 669,41 грн. борг станом 01 листопада 2018 року (а.с.5).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Внаслідок невиконання відповідачкою обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг утворилася заборгованість за послуги теплопостачання, яка підлягає стягненню в межах трирічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з 01 грудня 2019 року по 31 жовтня 2021 року, що становить 17 145,35 грн. При цьому самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 319, 322 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач (індивідуальний споживач) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 904/7183/17 та в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідачки обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг внаслідок неукладення відповідного договору є необґрунтованими.

Не заслуговує на увагу і посилання ОСОБА_3 на те, що вона не є споживачем послуг позивача з огляду на те, що її квартиру від`єднано від мережі централізованого теплопостачання і встановлено автономне газове опалення.

Пунктом 9 Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497 було передбачено, що у разі відмови споживача від користування послугами з теплопостачання він має право розірвати договір та вимагати відключення від відповідних мереж.

Згідно із пунктом 34 цих Правил споживач не мав права самовільно, з порушенням проектних рішень переобладнати і використовувати не за призначенням та псувати санітарно-технічне обладнання житлових будинків і житлових приміщень.

Відповідно до роз`яснень, викладених Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України у листі № 19/15-284 від 26 вересня 2000 року «Щодо переобладнання санітарно-технічного обладнання житлових будинків і житлових приміщень» у разі відмови споживача від користування послугами з теплопостачання він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж, але при цьому не повинні порушуватись санітарно-гігієнічні, теплотехнічні вимоги та експлуатаційні показники інших квартир багатоквартирних житлових будинків. Споживач повинен виконати заходи щодо забезпечення в суміжних приміщеннях вимог БНіП 2.04.05-91 «Опалення, вентиляція, кондиціонування», БНіП 3-79 «Будівельна теплотехніка», БНіП 2.08.01-89 «Жилі будинки». Ці заходи повинні бути узгоджені власником будинку, експлуатаційними службами, регіональними проектним інститутом та місцевими органами виконавчої влади.

Також, процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг було визначено Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4.

Зокрема, вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

17 вересня 2019 року набрав чинності наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року №169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води» (далі - Порядок №169).

Пункт 1 розділу ІІІ Порядку №169 визначає, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) (далі - ЦО) та системи (мережі) постачання гарячої води (далі - ГВП), мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №169).

Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (пункт 4 розділу ІІІ Порядку №169).

Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проекту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проєкту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил (пункт 7 розділу ІІІ Порядку №169).

Отже, як у 2003 році, так і на даний час норми законодавства не передбачали можливості самовільно без наявності відповідних документів здійснити відключення квартири від теплопостачання.

Згідно з частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідачки від мережі централізованого теплопостачання та належних доказів ненадання їй послуг з постачання тепла.

Не підтверджує даної обставини і долучена до апеляційної скарги документація щодо реконструкції газифікації квартири АДРЕСА_1 .

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відключення квартири, яка належить відповідачці, від системи централізованого теплопостачання є самовільним, а тому не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією.

За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, яким надано належну оцінку, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги в межах строку позовної давності, про застосування якої заявила відповідачка.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Зважаючи на результат перегляду рішення суду, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду від 28 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 червня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська