Справа № 149/579/23
Провадження №2/149/264/23
Номер рядка звіту 40
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

19.04.2023 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді РобакРобак М.В.

при секретарі Поліщук Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вказаний позов, який мотивовано тим, що 11.04.2021 року між ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону ОСОБА_1 . Товариство умови кредитного договору виконало та надало позичальнику кошти, які остання мала повернути, проте свої зобов"язання не виконала. 16.02.2022 між ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу внаслідок якого право вимоги за зобов"язаннями відповідачки перейшло до позивача. Внаслідок не виконання зобов"язання відповідачкою остання має заборгованість перед позивачем у сумі 13562, 50 грн., з яких 3500,00 грн - основний борг та 10062,50 грн - борг за відсотками.

Крім того, 09.04.2021 між ТОВ "ГОУФІНГОУ" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір , який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону ОСОБА_1 . Товариство умови кредитного договору виконало та надало позичальнику кошти, які остання мала повернути, проте свої зобов"язання не виконала. 08.12.2021 між ТОВ "ГОУФІНГОУ"та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу внаслідок якого право вимоги за зобов"язаннями відповідачки перейшло до позивача. Внаслідок не виконання зобов"язання відповідачкою остання має заборгованість перед позивачем у сумі 18000,00 грн., з яких 4500,00 грн - основний борг та 13500,00 грн - борг за відсотками.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачки вищезазначену суму боргу за укладеними кредитними договорами.

Ухвалою суду від 01.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження та визначено відповідачці строк для подання відзиву на позов.

В судове засідання сторони не з"явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 44)

Причини неявки належним чином повідомленої відповідачки, суду не відомі, клопотань та відзиву на позов на адресу суду не надходило.

За наявності умов визначених ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює провести заочний розгляд справи.

Судом встановлено наступне.

11.04.2021 між ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №/665968 у відповідності до п.1.1.,1.2, 1.3 якого товариство надало кредит в сумі 3500 грн на 25 днів, тобто до 05.05.2021 року зі сплатою 2,5 процентів зв добу. (а.с.7-9)

16.02.2022 між ТОВ "Кредитна установа "Європейська кредитна група" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу внаслідок якого право вимоги за зобов"язаннями відповідачки в сумі 13562,50 грн перейшло до позивача.(а.с.10-13, 14)

Згідно розрахунку боргу за кредитним договором №/665968 станом на 31.01.2023 року непогашена заборгованість становить 13562,20 грн (а.с. 15)

09.04.2021 між ТОВ "ГОУФІНГОУ" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/407236у відповідності до п.1.1.,1.2, 1.3 якого товариство надало кредит в сумі 4500 грн на 30 днів, тобто до 08.05.2021 року зі сплатою 2,5 процентів зв добу (а.с. 20-22)

08.12.2021 між ТОВ "ГОУФІНГОУ"та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу внаслідок якого право вимоги за зобов"язаннями відповідачки в сумі 18000,00 грн перейшло до позивача (а.с.23-26)

Згідно розрахунку боргу за кредитним договором №№/407236 станом на 31.01.2023 року непогашена заборгованість становить 18000 грн (а.с. 27)

Правовою підставою заявлених Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналого власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналого власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів, на таких умовах шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 599 Цивільного Кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 Цивільного Кодексу України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка умови укладених кредитних договорів не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість в сумі 18000 тис грн по договору №/407236 та 13562,50 грн за договором №/665968, що складається з основної суми боргу та відсотків.

Відповідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові N 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за N 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за N 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за N 667/11010/14-ц.

За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Отже, позивачем доведено, що між кредитною установою та відповідачем був укладений договір у електронній формі, у якому були узгоджені істотні умови договору, які кредитодавцем виконано, однак, відповідачка свої зобов"язання не виконала та не повернула отримані кошти в обумовлений сторонами строк, а тому з неї підлягають стягненню на користь позивача сума основного боргу за договором №/407236 в розмірі 4500,00 грн та за договором №/,00 грн. Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами, то суд зазначає таке.

П.1.3 кредитного договору №/665968 від 11.04.2021 року передбачено, що за користування кредитом клієнт сплаує товариству 2,5% на добу. (а.с.7).

П.1.3 кредитного договору №/407236 від 09.04.2021 року передбачено, що за користування кредитом клієнт сплаує товариству 2,5% на добу. (а.с.20).

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Як вказувалося вище, відповідно до п.1.2 кредитного договору №/665968 від 11.04.2021 року термін повернення кредиту визначено 05.05.2021 року, відповідно до п.1.2 №/407236 від 09.04.2021 року термін повернення кредиту визначено 08.05.2021 року.

Отже, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в період з 09.04.2021 по 08.05.2021 року в розмірі 3375,00 грн. за кредитним договором №/407236 від 09.04.2021 року та за користування кредитом в період з 11.04.2021 по 05.05.2021 в розмірі 2187,50 грн за кредитним договором №/665968 від 11.04.2021 року.

Таким чином в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1153,00 грн

Керуючись ст. ст. 81, 141,280,281,289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 20, 01032) заборгованість за кредитним договором №/665968: 3500 грн основна сума боргу; 2187,50 грн заборгованість за відсотками; за кредитним договором №/407236: 4500,0 грн основна сума боргу; 3375,00 грн заборгованість за відсотками.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 20, 01032) судовий збір в сумі 1153,00 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим Кодексом не подано заяву про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга , або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду на протязі 30-ти днів з дня його складення.

Суддя Марина РОБАК