Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2550/21 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 72 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Микитюк О.Ю., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/2550/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Татуйка Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог зазначила, що з 25.10.2016 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.10.2020 у справі № 296/6313/20 шлюб розірвано. Позивач вказала, що під час перших місяців вагітності ОСОБА_2 покинув сім`ю і почав проживати з іншою жінкою, а саме з січня 2019 року. Дочка проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач припинив будь-яке спілкування із донькою, допомоги не надає та ухиляється від виконання батьківського обов`язку, про що свідчить наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 18.05.2021 склала 27 116, 92 грн.

Крім того вказала, що відповідач зловживає алкогольними напоями, є хронічним алкоголіком, у зв`язку із чим у липні 2020 року проходив лікування в неврологічному відділенні лікарні ім. Гербачевського та в Житомирській психіатричній лікарні, що встановлено під час розгляду кримінального провадження №1-кп/295/699/21 (справа № 295/4003/21) по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 27, п.6,11 ч. 2 ст.115 КПК України, яке перебуває на розгляді Богунського районного суду м. Житомира. Зазначила, що до взяття під варту відповідач не мав перешкод для виконання своїх батьківських обов`язків, проте свідомо ухилявся від участі у житті дитини. Зважаючи на вказані обставини вважала, що участь відповідача у житті дитини матиме для неї негативні наслідки психологічного, емоційного, поведінкового, фінансового характеру та просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 24 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено та попереджено ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з покладенням на службу у справах дітей Житомирської міської ради (м. Житомир майдан С.П. Корольова, 4/2 ) контролю за виконанням батьком батьківських обов`язків.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що в ході судового розгляду було встановлено існування правової підстави для позбавлення батьківських прав відповідача згідно положень п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, однак зроблено висновок про неможливість позбавлення батьківських прав. Докази, покази свідків та позиція самого відповідача в оскаржуваному судовому рішенні висвітлені неповно. Відповідач взагалі самоусунувся від виконання буд-яких обов`язків по вихованню дочки, рішення про стягнення аліментів почав виконувати з 3-річного віку дитини, що по суті не є питанням виховання, а забезпечення. Наголошує, що навіть після звільнення відповідача з-під варти 28.02.2022 жодних обов`язків по вихованню дитини він не виконував. Зазначає, що сам відповідач підтверджує своє самоусунення від виховання доньки, про що свідчить подання ним зустрічного позову про оспорення батьківства та виключення запису про народження дитини, в якому він підтвердив наявність конфліктних відносин із позивачкою, а також ставить під сумнів своє батьківство у зв`язку із тривалою відсутністю відповідача вдома та перебуванням на заробітках за кордоном. Вважає, що повідомлення відповідача у майбутньому налагодити стосунки із дочкою не дає підстави для відмови у задоволенні позову з огляду на теперішню практику Верховного Суду. На думку заявника суд надав неправильну оцінку доказам щодо наявності у відповідача психічних та поведінкових розладів, які спричинені вживанням алкоголю та вважає доведеною обставину, що відповідач є хронічним алкоголіком.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній та просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача наголосила, що ОСОБА_2 ухилявся від піклування про доньку та під час розгляду справи в суді першої інстанції по суті визнавав обставину невиконання батьківського обов`язку. Зазначила, що відповідач є хронічним алкоголіком та має алкогольну залежність, що доводиться матеріалами справи.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача - ОСОБА_5 заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Пояснив, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існують конфліктні відносини та позивачка постійно чинить перешкоди у спілкуванні із дитиною, у зв`язку із чим ОСОБА_2 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, поштове повідомлення про судове засідання не отримав. Проте, зважаючи, що інтереси відповідача в суді апеляційного суду представляє адвокат Кравчук В.І., заслухавши думку учасників процесу, колегія суддів ухвалила розглянути справу за особистої відсутності ОСОБА_2 .

Представник виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції зазначив, що підтримує Висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України та доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 25.10.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11, 12).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.10.2020 у справі № 296/6313/20 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 16-17). Проте, починаючи з січня 2019 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, що ними не заперечується.

Із висновку від 04.08.2021 №893 виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 разом із дочкою ОСОБА_4 проживають за адресою АДРЕСА_1 та визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю (а.с. 150).

Із довідки Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вбачається, що у вказаному Відділі державної виконавчої служби на примусовому виконанні перебуває судовий наказ за № 296/6314/20 від 24.09.2020 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частин всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27.07.2020 і до досягнення дитиною повноліття, який пред`явлено до примусового виконання 08.12.2020. Станом на 14.09.2021 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 35 333, 92 грн (а.с. 152).

Довідкою - розрахунком Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 19.09.2022 № 18.5-35/8/2022/ НОМЕР_1 підтверджується, що загальна заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.08.2022 становить 73 684, 92 грн (а.с. 154).

17.11.2022 зареєстровано кримінальне провадження 0001965 за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України про несплату аліментів на утримання її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 155).

Виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, згідно свого висновку від 01.02.2023 № 99 вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 171).

Довідкою КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради від 11.11.2021 № 01.2620 підтверджується, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні №2 КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» з 14.07.2021 по 24.07.2021 з приводу - дисциркуляторна енцефалопатія з явищами вертебро-базилярної недостатності, виражений церебрастенічний синдром (а.с. 104).

У довідці обласного медичного спеціалізованого центру Житомирської обласної ради від 08.11.2021 №4389 зазначено, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» з 27 липня по 06 серпня 2020 року і з 04 по 06 листопада 2020 року з гострою алкогольною інтоксикацією, у хворого встановлено алкогольну залежність (а.с.94).

Відповідно до довідки Обласного наркологічного диспансеру Житомирської обласної ради про стан обліку в облнаркодиспансері №329 від 16.02.2023 ОСОБА_2 на обліку не перебуває (а.с. 195)

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки у зв`язку із невиконанням ним батьківського обов`язку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що відповідач не приділяє належної уваги дитині, не приймає участі у її вихованні, має значну заборгованість із сплати аліментів по утриманню дитини. Однак, у судовому засіданні повідомив, що вчиняє заходи щодо налагодження відносин із дочкою і бажає приймати участь у її вихованні, та дійшов висновку, що відсутні підстави для застосування крайніх заходів у вигляді позбавлення відповідача батьківських прав, попередивши про необхідність зміни ставлення до виховання дитини і покладенням на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною;

по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58 зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У національному законодавстві підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

У цій справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю, а навпаки батько під час розгляду справи судом першої інстанції проти позбавлення батьківських прав заперечував та виявив ствердне бажання налагодити відносини і спілкування із донькою шляхом звернення до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, у зв`язку із чим Корольовським районним судом м. Житомира відкрито провадження у справі № 296/1567/23, про що свідчать пояснення представника відповідача та відомості із Єдиного державного реєстру судових рішень.

Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Судом встановлено, що батько дитини перебував на заробітках за кордоном, а з початку 2021 по 28.02.2022 перебував під вартою внаслідок застосування до нього відповідного запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження №1-кп/295/699/21 (справа № 295/4003/21) по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 27, п.6,11 ч.2 ст.115 КПК України, яке перебуває на розгляді Богунського районного суду м. Житомира, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень та поясненнями сторін.

Вказані обставини свідчать про об`єктивну неможливість брати участь у вихованні та розвитку дитини та виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

Окрім того, судом встановлено та не заперечується самими сторонами наявність конфліктних відносин між ними, про що свідчать матеріали справи.

Колегія суддів зазначає, що бездіяльність відповідача при виконанні батьківських обов`язків, а саме відсутність спілкування з дочкою, не свідчить про наявність підстав для позбавлення останнього батьківських прав відносно його доньки, яка проживає разом з матір`ю, оскільки існували доведені об`єктивні обставини відсутності можливості такого спілкування відповідача із донькою (робота за кордоном та тримання під вартою), а враховуючи неприязні відносини, такі дії відповідача розцінюються як уникнення негативного психологічного впливу і є в певній мірі позитивними стосовно дитини, яка є ще достатньо малою, щоб робити відповідні висновки щодо стосунків її батьків.

Апеляційний суд наголошує, що оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків між батьками дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів зазначає, що Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є недостатньо обґрунтованим та таким, що не містить достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітньої доньки. Висновки органу опіки та піклування про те, що ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не провідує дитину за місцем проживання, з одного боку носять формальний характер, а з іншого - не є категоричними, достатніми і переконливими щодо необхідності застосування такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав відповідача відносно своєї малолітньої дитини. До того ж органом опіки і піклування не враховано наявності конфліктної ситуації між сторонами та не досліджено питання щодо відсутності заперечень позивача у спілкуванні батька з дочкою.

Колегія суддів вважає обгрунтованими твердження суду першої інстанції щодо відсутності доказів того, що відповідач є хронічним алкоголіком, а інформація про відсутність відомостей щодо перебування відповідача на обліку в наркодиспансері, спростовує наявність зазначених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав у зв`язку із хронічним алкоголізмом.

Встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання доньки і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, враховуючи бажання відповідача відновити спілкування з донькою, розуміння ситуації в ухиленні в певний проміжок часу від виховання та розвитку дитини, бажання та намагання відповідача брати участь у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та правильно попередив ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на службу у справах дітей Житомирської міської ради контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків, зазначивши про це в резолютивній частині судового рішення.

Посилання представника позивача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на Довідку про проходження курсу лікування і наявність алкогольної залежності, що також підтверджується ухвалою Богунського районного суду від 27.07.2021 у справі № 295/4003/21, не спростовують зазначених вище висновків суду першої інстанції та не підтверджують хронічний алкоголізм відповідача.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.09.2021 по справі № 459/3411/18, за їх безпідставністю, оскільки фактичні обставини у цих справах є відмінними від обставин у справі, яка переглядається.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рішеннями та не спрямовані на забезпечення інтересів дитини, оскільки судом встановлено об`єктивні обставини, які позбавляють відповідача спілкування з дочкою та участі у її вихованні, що не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні (ст. 375 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.05.2023.

Головуючий Судді