Справа № 344/6650/20
Провадження № 22-ц/4808/592/23
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «СЕНС БАНК» про визнання кредитного договору частково недійсним за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на рішення Тисменицького районного суду від 22 лютого 2023 року під головуванням судді Хоминець М.М. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

В травні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що сторони 25.09.2018 уклали угоду про надання кредиту № 501069729, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Згідно цього кредитного договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 100 250 грн, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, неустойку та інші платежі в строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Банк на виконання своїх зобов`язань надав відповідачу кредит у розмірі 100 250 грн. Відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого його заборгованість станом на 25.03.2020 складає 152 151,30 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту 98 679,77 грн, заборгованість за відсотками та комісіями 45 671,53 грн, штрафи 7 800 грн. Просило достроково стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором.

Представник ОСОБА_1 20.05.2022 подала зустрічну позовну заяву до АТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно укладеної між сторонами угоди про надання кредиту № 501069729, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 25.09.2018 ОСОБА_1 отримав споживчий кредит у розмірі 100 250 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних на строк 48 місяців, дата повернення кредиту 25.09.2022. Згідно умов договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування, за які встановлюється комісійна винагорода, а саме: а) за надання кредиту 0,00 % від суми кредиту; б) за обслуговування кредиту 2,10 % від суми кредиту. Кредит надається позичальнику для власних потреб у розмірі 100 000 грн та для оплати страхового платежу в розмірі 250 грн згідно з умовами договору добровільного страхування фінансових ризиків позичальника від 25.09.2018. Згідно додатку № 1 до угоди «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг» та Паспорта споживчого кредиту передбачено щомісячну плату за додаткові та супутні послуги, зокрема, за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 2 105,25 грн.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вважає пункт кредитного договору щодо встановлення комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 2,10 % від суми кредиту, що складає 2 105,25 грн щомісячно, несправедливим, оскільки незрозуміло, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, що вносить істотний дисбаланс у договірні права та обов`язки на шкоду споживачу. Загальний розмір комісійної винагороди у 101 052 грн більш ніж втричі перевищує загальний розмір відсотків за користування кредитом (31 220,80 грн) та наближається до розміру кредиту, що не є справедливим та розумним. Просив визнати недійсним пп. «б» п. 1 угоди про надання кредиту № 501069729, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 25.09.2018, щодо встановлення сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,10 % від суми кредиту.

Відповідно до поданої представником АТ «СЕНС БАНК» суду першої інстанції заяви від 22.12.2022 та підтверджуючих документів судом встановлено, що АТ «Альфа-Банк» з 12.08.2022 змінив найменування на АТ «СЕНС БАНК».

Рішенням Тисменицького районного суду від 22 лютого 2023 року задоволено частково позов АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» 120 502,37 грн заборгованості за кредитним договором та 1 807,56 грн судових витрат, а всього 122 309,93 грн.

У решті первісного позову відмовлено.

Відмовлено задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «СЕНС БАНК» про визнання кредитного договору частково недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ «СЕНС БАНК» подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що з рішенням суду в частині відмови в задоволенні первісного позову та мотивів відмови в задоволенні зустрічного позову не погоджується, вважає рішення в оскаржуваній частині незаконним, прийнятим з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

Вказує, що позичальник ознайомився 25.09.2018 з паспортом споживчого кредиту, акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, додатком №1 до кредитного договору, де передбачена одноразова та щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування, що підтверджується його підписом. Отже, позивач був ознайомлений про умови кредитування та реальну ціну фінансової послуги, які він мав би розуміти, підписуючи кредитний договір.

Комісія за видачу та обслуговування кредиту включена до сукупної вартості кредиту, вона встановлена у твердій грошовій сумі, що не суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Однак, після укладення угоди позичальник не виявив наміру відкликати свою згоду, що свідчить про наявність у нього волі до укладення оскаржуваного правочину та настання відповідних наслідків, які ним обумовлені.

Умови кредитного договору в частині сплати щомісячної комісії повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Тому немає підстав вважати, що дії позивача при укладанні кредитного договору суперечили волевиявленню відповідача та вимогам закону.

З наведеного вбачається, що між сторонами було укладено змішаний договір, що містить у собі ознаки угоди про надання особистого кредиту, про розрахунково-касове обслуговування, в тому числі про розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості на підставі договору про комплексне банківське обслуговування, а за надання зазначених послуг встановлюється комісійна винагорода.

Умовами договору було передбачено відкриття банківських рахунків, здійснення договірного списання з метою недопущення прострочення заборгованості з будь-яких рахунків відкритих клієнту, надання інформації про всі транзакції за рахунками шляхом надсилання виписок на електронну пошту з допомогою СМС з використанням телефонного зв`язку, що свідчить про те, що така інформація надаватиметься більше ніж один раз на місяць на постійній основі, після кожної транзакції, незалежно від їх кількості.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови в первісному позові про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті комісії підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про задоволення позову, а в частині мотивів відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом про визнання недійсними положень кредитного договору підлягає зміні.

Просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в первісному позові та в частині мотивів у відмові в зустрічному позові скасувати, ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі, а зустрічний позов змінити в частині мотивів відмови в цьому позові.

Представник ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано законодавство, що регулює спірні правовідносини.

При вирішенні спору, суд першої інстанції вірно вказав на вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України та застосував правовий висновок, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022, вірно застосував норми матеріального права, викладені у цій постанові для вирішення спірних правовідносин.

Суд першої інстанції вказав, що пп. «б» п. 1 укладеної між сторонами угоди встановлено сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,10 % від суми кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем, що суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та свідчить про нікчемність цієї умови договору.

Таким чином, суд першої інстанції відмовив у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним пп. «б» п. 1 кредитного договору в зв`язку з обранням неналежного способу захисту порушеного права.

При цьому, суд в мотивувальній частині рішення встановив обставину щодо нікчемності пп. «б» п. 1 кредитного договору, тому частково задовольнив первісний позов, стягнувши з відповідача на користь банку заборгованість за мінусом заявленої до стягнення комісії за обслуговування кредиту. ОСОБА_1 погоджується з такими висновками суду.

Однак, апелянт посилаючись на ту ж саму правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 стосовно правомірності дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості, не бере до уваги наступні висновки Великої Палати Верховного Суду щодо розмежування оплатності та безоплатності надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник АТ «СЕНС БАНК» адвокат Матвійчук М.З., апеляційну скаргу підтримав.

Представник ОСОБА_1 адвокат Розганюк Т.Є. вимоги апеляційної скарги заперечила, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» 25.09.2018 уклали угоду про надання кредиту № 501069729, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 3,4).

На виконання вимог вказаного договору ОСОБА_1 отримав споживчий кредит у розмірі 100 250 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних на строк 48 місяців, дата повернення кредиту 25.09.2022.

Згідно п. 1 угоди під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування, за які встановлюється комісійна винагорода, а саме: а) за надання кредиту 0,00 % від суми кредиту; б) за обслуговування кредиту 2,10 % від суми кредиту.

Згідно п. 3 угоди кредит надається позичальнику для власних потреб у розмірі 100 000 грн та для оплати страхового платежу в розмірі 250 грн згідно з умовами договору добровільного страхування фінансових ризиків позичальника від 25.09.2018.

Згідно додатка № 1 до угоди графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг та паспорта споживчого кредиту передбачено щомісячну плату за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 2 105,25 грн, що становить 2,10 % від суми кредиту (а.с. 134, 135).

Відповідно до розрахунку заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 25.03.2020 заборгованість позичальника становить 152151,30 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту 98679,77 грн, заборгованість за відсотками 16127,85 грн, заборгованість по комісії 29543,68 грн, штрафи 7800 грн., що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості (а.с.188).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017, загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного Банку України постановою від 08.06.2017 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит ,- щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

В Акцепті пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501069729від 25.09.2018 передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 2,10 % від суми кредиту, зазначеної в акцепті на укладення угоди.

У пункті 5 Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501069729від 25.09.2018 зазначено: «всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані цією Угодою, регулюються Договором. Договір визначає всі умови надання та користування Кредитом, додатково до тих, що вказані в Угоді. Його діюча редакція розміщена: www.alfabank.com.ua. Угода є невід`ємною частиною Договору».

Відповідно до пункту 2.7 Договору, якщо умовами Угоди передбачена сплата комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, Банк з метою сприяння Позичальнику у виконанні ним своїх зобов`язань за Угодою, вчиняє дії на користь Позичальника по розрахунково-касовому обслуговуванню кредитної заборгованості, які полягають в наданні Позичальнику комплексу послуг по розрахунково-касовому обслуговуванню кредитної заборгованості, що направлені на запобігання виникнення випадків прострочення виконання зобов`язань Позичальника за Угодою.

У випадку укладення Угоди Банк надає Позичальнику наступні послуги з розрахунково-касового обслуговування кредитної заборгованості, а саме:

- Надання послуг з розрахунку суми чергового платежу за Угодою та/або суми повного дострокового повернення заборгованості за Угодою про надання споживчого кредиту, що надаються:

а) з використанням телефонного зв`язку, в Контакт-центрі, через IVR-menu,

б) шляхом оброблення запитів, що направлені Банку Позичальником із використанням Системи Інтернет сервісу «My Alfa-Bank» та надання відповідей на відповідні запити Позичальника, тощо.

- Надання інформації (виписок) по рахунках з використанням SMS повідомлень щодо суми платежу за Угодою про надання споживчого кредиту, щодо зарахування платежу на Рахунок (погашення заборгованості) тощо.

- Надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по телефонних каналах зв`язку через Контакт-центр чи в електронному вигляді, шляхом направлення відповідних повідомлень на адресу електронної пошти Позичальника, що вказана останнім в Анкеті-заяві про акцепт (у випадку наявності) щодо:

а) надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості,

б) зарахування коштів платежу на рахунки погашення кредитної заборгованості,

в) про стан кредитної заборгованості.

- Надання виписок по рахункам та/або довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по електронній пошті за електронною адресою, що вказана Позичальником в Анкеті-заяві про акцепт:

а) E-mail довідка про стан кредитної заборгованості.

- Розшук (запит), уточнення, повернення, анулювання, зміна умов переказів згідно до запитів Позичальника.

- Надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування Позичальника та виписок по рахунку для погашення заборгованості за письмовим зверненням Позичальника.

За надання вищевказаних послуг Позичальник сплачуватиме Банку Комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, розмір та порядок оплати якої визначається умовами Угоди.

У пункті 2.7.1 Договору визначено, що у випадку, якщо умовами Угоди передбачена сплата комісії за розрахунково-касове обслуговування, зокрема, комісії за обслуговування кредиту, в цьому разі комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті, сплачується Позичальником щомісячно за кожний місяць користування Кредитом відповідно до Графіку платежів, який є Додатком до Угоди. Зазначена в цьому підпункті комісійна винагорода нараховується, починаючи з дня надання Кредиту по дату остаточного повернення Кредиту, що вказана в Угоді. Також Позичальник зобов`язується сплатити комісійну винагороду, що вказана в цьому підпункті, за останній місяць користування Кредитом не пізніше дати остаточного повернення Кредиту за Угодою.

Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223ск21), оцінюючи зміст оспорюваної умови Акцепту ПАТ «Альфа-банк» пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, якою передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, та зміст наведених положень Договору, якими визначено, у чому полягає послуга банку по обслуговуванню кредиту, дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 2.21 Договору про надання позичальнику не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.

Також у цій постанові Верховний Суд вказав, що наведене дає підстави для висновку, що оспорювані положення кредитного договору, якими передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідках. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (п. 98 постанови ВП ВС від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 р. у справі № 463/5896/14-ц дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення та вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Задовольняючи частково первісний позов АТ «СЕНС БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору частково недійсним, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимога зустрічного позову про визнання недійсним пп. «б» п. 1 кредитного договору щодо встановлення сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,10 % від суми кредиту не підлягає до задоволення саме в зв`язку з обранням неналежного способу захисту порушеного права, оскільки суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та свідчить про нікчемність цієї умови договору. Тому з відповідача слід стягнути на користь банку 120 502,37 грн заборгованості за кредитним договором, виходячи з розрахунку: 152151,30 29543,68 (заявлена до стягнення комісія за обслуговування кредиту) 2105,25 (погашена відповідачем 23.10.2018 комісія).

Колегія апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими і такими, що відповідають висновкам щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Доводи апелянта про те, що умови кредитного договору в частині сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту повністю відповідають вимогам чинного законодавства є невірними та спростовуються вищенаведеним.

Також не підлягає зміні рішення в частині мотивів відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом про визнання недійсними положень кредитного договору. Суд першої інстанції вірно встановив, що оспорювана умова угоди суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та свідчить про нікчемність цієї умови договору, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним пп. «б» п. 1 кредитного договору в зв`язку з обранням заявником неналежного способу захисту порушеного права.

Суд першої інстанції, встановивши обставину щодо нікчемності пп. «б» п. 1 кредитного договору, частково задовольнив первісний позов і стягнув з відповідача на користь банку заборгованість без урахування заявленої до стягнення комісії за обслуговування кредиту.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду від 22 лютого 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин