Справа № 473/3245/22
"19" квітня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Лукіянчиній Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, треті особи без самостійних вимог приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевич Степан Вікторович, Вознесенський РУП ГУНП в Миколаївській області, про зняття арешту із іпотечного майна
У листопаді 2022 року, Аціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про зняття арешту із іпотечного майна.
Відомості про іпотеку були внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Важаючи, що накладення арешту на іпотечне майно порушує законні права та інтереси АТ «Раййфайзен Банк», оскільки унеможливлює повернення кредитних грошових коштів, наданих відповідачу ОСОБА_1 , примусову реалізацію земельної ділянки, позивач просив позов задовольнити та скасувати арешт, який був накладений на іпотечне майно.
Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року було відкрито провадження по справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року замінено неналежного відповідача Вознесенський РУП ГУНП в Миколаївській області на належного ОСОБА_2 (особа в інтерсах якої було накледно арешт в рамках кримінального провадження).
Ухвалою суд від 28 лютого 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Вознесенський РУП ГУНП в Миколаївській області.
В судове засідання представник позивача не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були неодноразово повідомлені за адресою зареєстрованого місця проживання. Причину своєї неявки суду не повідомили, відзив не надіслали.
Третя особи без самостійних вимог в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом надсилання повідомлення на офіційну електронну адресу.
Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.11.2011 року по справі № 1407/2-881/2011, з ОСОБА_1 було стягнуто на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20745 дол. США та пеню 15000 грн.

На теперішній час приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевич С.В. відкрито виконавче провадження № 61605972 з примусового виконання рішення суду від 17.11.2011 року по справі № 1407/2-881/2011.

При проведенні виконавчих дій реалізації іпотечного майна, приватним виконавцем було з`ясовано, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на майно боржника ОСОБА_1 , а саме: земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , накладено арешт по заяві про реєстрацію обтяжень нерухомого майна Слідчого Вознесенського МВ УМВС Стиро С.С. 4317690 від 11.05.2012 (реєстраційний номер обтяження 12485106 від 11.05.2012).

Проте, вказаний арешт іпотечного майна порушує інтереси позивача та приписи ст.ст. 572, 575, 589, 590 ЦК України, оскільки АТ «Райффайзен Банк» » не має можливості реалізувати свої законні права як кредитор та іпотекодержатель.

Так, ч.7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 575 ЦК України, Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно зі ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченою заставою вимоги, якщо інше не передбачене договором застави.

Іпотекодержатель нерухомого майна, право якого зареєстроване в установленому законом порядку, має право на звернення з позовом про скасування заборони на нерухоме майно, якщо вважає, що такими діями порушені його права, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16-ц.

Забороною відчуження нерухомого майна, на користь особи, що не є іпотекодержателем, порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Положеннями частини третьоїстатті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено такі випадки можливого звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий виконавцем за рішенням суду (стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивачем доведено наявність обставин, з якими він пов`язує порушення його прав та інтересів, тому суд вважає, що є підстави для задоволення його позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, зареєстрований Першою вознесенською державною нотаріальною конторою від 11 травня 2012 року, реєстраційний номер обтяження 12485106 щодо: земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21 квітня 2023 року.

Суддя М.М. Ротар