Справа № 559/2373/22
Провадження № 2/559/51/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Жуковської О.Ю.,

секретаря судового засідання Братащук М.Я.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника відповідача Дементь`єва Є.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

1.1.Позивачі просили стягнути з відповідача страхове відшкодування шкоди: на користь ОСОБА_3 10264,29 грн витрат на лікування, 5978,64 грн витрат на поховання, на користь ОСОБА_4 невиплачену частку моральної шкоди в розмірі 18000 грн, на користь ОСОБА_5 невиплачену частку моральної шкоди в розмірі 18000 грн. Мотивують тим, що 05.01.2021 мала місце ДТП в с.Вараковичі, Дубенського району. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Део Ланос» не вибрав безпечної швидкості руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який помер в нейрохірургічному відділенні ЦМР. 06.07.2021 ОСОБА_3 , в своїх інтересах та в інтересах своїх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , через свого представника ТОВ «ЮК «Відшкодування» звернулася до AT «Страхова компанія «ARX» із заявою про виплату страхового відшкодування витрат на лікування, а також витрат на поховання та моральної шкоди. 18.01.2021 надіслано в AT «Страхова компанія «ARX» належним чином завірену копію постанови про закриття кримінального провадження. У листі від 25.01.2021 AT «Страхова компанія «ARX» не оспорює розмір відшкодування, але зменшила всі суми вдвічі з врахуванням вини пішохода і відповідно 22.07.2022 здійснило виплату. Вважають, що страхове відшкодування було зменшено безпідставно і неправомірно, просять стягнути недоплачені суми страхового відшкодування.

1.2.Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити у позові. Мотивує тим, що по завершенню розслідування було встановлено, що водій ОСОБА_6 не порушив ПДР і не внаслідок його дій в результаті ДТП настала смерть пішохода, що саме в діях пішохода ОСОБА_8 вбачаються порушення п.4.4, п.4.8. та п.4.14. Правил дорожнього руху України, які мають причинно-наслідковий зв`язок з ДТП. В подальшому, від ТОВ "Юридична компанія "Відшкодування" як представника потерпілих, надійшли заяви про виплату страхового відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також витрат на лікування та на поховання на користь ОСОБА_11 . Оскільки, вину водія встановлено не було, а натомість встановлено одноосібну вину пішохода ОСОБА_8 , розрахунок суми страхового відшкодування було здійснено відповідно до п.36.3. ст.36. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість осіб, відповідальних за ДТП - 2.

Крім того, відповідач вважає, що в цій справі наявні підстави, що виключають відповідальність водія як власника джерела підвищеної небезпеки, бо:1) в діях пішохода ОСОБА_8 вбачається непрямий умисел (згідно вимог ч. 3 ст. 24 КК України), або просто умисел (згідно вимог ст. 10 КУпАП) у зв`язку з тим, що: ОСОБА_12 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), оскільки раптово вибіг на проїзну частину дороги, чим по суті сам наразив себе на небезпеку, 2) а також позбавив можливості інших учасників дорожнього руху заздалегідь побачити її та зреагувати на ситуацію, яка мала місце, що є обставиною непереборної сили для водія ОСОБА_13 . Згідно ст. 1193 ЦК України: шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується; якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Також відповідач вважає, що відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу, бо позивачем не було надано жодних доказів на понесення таких витрат.

Окремо зауважує, що немає підстав для розгляду вимог ОСОБА_5 , бо вона надала довіреність ОСОБА_3 без права передачі повноважень третім особам. А позовна заява підписана адвокатом Аліною Макух, яка не може бути представником ОСОБА_9 як позивача за довіреністю (а.с.50-55).

1.3. Представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якої вважає твердження відповідача хибними. Відповідачем не доведено, що ДТП сталося внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки не виключається. У водія забезпеченого транспортного засобу настала безвинна цивільно-правова відповідальність як власника джерела підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну при експлуатації автомобіля (а.с.128-129).

1.4. Також представником відповідача подано заперечення, згідно якого зауважив, що сума страхового відшкодування була визначена страховиком на підставі п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якою розмір заподіяної шкоди було розділено на кількість осіб, відповідальних за заподіяння такої шкоди. Відповідно ст.2 цього Закону, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовують норми цього Закону. Тому виснував, що для страховика пріоритетне значення перед іншими нормативно-правовими актами мають спеціальні норми Закону. В діях загиблого був непрямий умисел, що спричинило обставини непереборної сили для водія забезпеченого транспортного засобу. Адвокат Макух А. не може представляти ОСОБА_14 (а.с. 132).

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

2.1. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 03.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

2.2. ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , та ОСОБА_15 , подала заяву, згідно якої позовні вимоги, зазначені в позовній заяві, підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності (а.с.161).

2.3. 25.04.2023 від представника відповідача Демент`єва Є.О. надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат на правову допомогу, яка становить 10000 грн, до нуля. Вважає, що розмір витрат не підтверджено доказами, розмір витрат не співмірний із справою, оскільки справа є малозначною (а.с.172-174).

2.4. Представник позивача адвокат Макух А.В. в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні, бо страхова компанія виплатила людям лише половину належного відшкодування. Посилання відповідача на п.36.3. ст.36. Закону безпідставні, бо Цивільний кодекс України має вищу юридичну силу та передбачає відповідальність власника за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки і норми, за яких неможливо зменшити відшкодування шкоди з врахуванням поведінки потерпілого. Пояснила, що ОСОБА_3 діє від імені свого та ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , при цьому має право на подання і від їх імені цивільних позовів, а вона ж як адвокат підписала договір про правничу допомогу саме з ОСОБА_3 і сформулювала позицію за її вимогами, що підтверджується ордером, тому звинувачення опонента в незаконному представництві безпідставні. Щодо витрат на правову допомогу пояснила, що позивачка станом на момент розгляду справи витрат не понесла, тому не заявляють про стягнення цих витрат. Гроші згідно квитанцій, досліджених в судовому засіданні, Нікітини отримали. Постанову про закриття кримінального провадження слідчому судді не оскаржували.

2.5. Представник відповідача Демент`єва Є.О. в задоволенні позову просив відмовити повністю. Пояснив, що страховою компанією позивачам виплачено грошові кошти, враховуючи вимоги п.36.3. ст.36. Закону, але ця подія взагалі не є страховим випадком, оскільки вина водія відсутня, винен пішохід, в якого був умисел і це обставина непереборної сили. Наполягав, що представник позивача не має права на представлення інтересів ОСОБА_5

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

3.1. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с.26), чоловік ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.17, 21, 24).

3.2. Постановою заступника начальника СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області від 30.10.2021 на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України закрито кримінальне провадження за ч.2 ст. 286 КК України відносно ОСОБА_16 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Цією постановою встановлено, що 05.01.2021, близько 10.00. год. Водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , рухаючись по вул. Травнева, с. Варковичі в напрямку с. Озеряни Дубенського р-ну, керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_2 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , який раптово вийшов на проїзну частину дороги. Внаслідок наїзду ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне в нейрохірургічному відділенні ЦМЛ помер. Проведеним досудовим розслідуванням та згідно висновку інженерно-транспортної експертизи від 21.09.2021 було встановлено, що в дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху, при своєчасному прийнятті мір до реагування, водій автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_6 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосування екстреного гальмування. Також встановлено, що в діях водія автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_6 , з технічної точки зору, не вбачається невідповідностей вимогам п.п. 12.2. 12.3, 12.4. 19.1 (а) Правил дорожнього руху України, а в діях пішохода ОСОБА_7 вбачаються порушення ПДР України, оскільки у даній ситуації пішохід ОСОБА_7 повинен був діяти згідно вимог п. 4.4., 4.8., 4.14 ПДР України. Враховуючи, що в ДТП пішохід ОСОБА_7 сам отримав тілесні ушкодження і помер, внаслідок грубого порушення вимог ПДР України, констатовано відсутність в діях водія складу кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України і кримінальне провадження відносно водія закрито (а.с.57-58).

3.3. Згідно полісу №ЕР136882694 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daewoo Lanos», номер кузова забезпеченого транспортного засобу НОМЕР_3 , застрахована СК «АХА Страхування». (а.с.56). Сторона відповідача у відзиві визнає, що саме з участю цього забезпеченого транспортного засобу сталось ДТП 05.01.2021, що підтверджується також страховими актами №ARX3169226, №ARX3169227, №ARX3169228, №ARX3320052, в яких зазначено відповідний договір страхування №ЕР136882694, дата події 05.01.2021, місце, де сталась подія - с. Варковичі Дубенського р-ну Рівнесенької області, і заподіяний ризик - смерть/шкода, завдана життю або здоров`ю третіх осіб.

3.4. 06.07.2021 ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах своїх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , через свого представника ТОВ «ЮК «Відшкодування», звернулася до AT «Страхова компанія «ARX» із заявою про виплату страхового відшкодування витрат на лікування, а також витрат на поховання та моральної шкоди (а.с.12-13).

3.5. Листом №7282/12цв від 05.09.2022 AT «Страхова компанія «ARX» повідомила про прийняте страховиком рішення у справі: про виплату страхового відшкодування з урахуванням п.36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів», поділивши всі належні до сплати суми страхового відшкодування на 2 - кількість осіб, відповідальних за скоєння ДТП. За результатами поділу розмір виплати для ОСОБА_3 становив - 10200,29 грн за витрати на лікування та 5978, 64 грн. за витрати на поховання, для ОСОБА_4 , ОСОБА_17 - по 18000,00 грн. кожному. Вказане підтверджується текстом листа та страховими актами №ARX3169226, №ARX3169227, №ARX3169228, №ARX3320052 (а.с.27, 59-62, 64, 98, 100, 102, 104).

3.6. ПАТ «СК «АРКС» 26.01.2022 виплачено: ОСОБА_3 5978,64 грн та 10200,29 грн, ОСОБА_4 18000 грн; 28.07.2022 ОСОБА_5 18000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями та визнається стороною позивачів (а.с.60-63, 99, 101, 103, 105).

IV. Норми права, які застосував суд.

4.1. Стаття 4 Цивільного кодексу України: основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

4.2. В силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

4.3. Згідно п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відноситься справедливість, добросовісність та розумність. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 висловлено правову позицію у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

4.4. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/ або майну потерпілого. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

4.5. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

4.6. За положеннями частин 1, 2 та 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

4.7. За змістом п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.10.2020 у справі № 445/370/19 зробив висновок про те, що непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом і у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

4.8. Згідно ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Одночасно ч. 3 ст.1193 ЦК України визначено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Ч.1 ст.1195 ЦК України: фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

4.9. Згідно вимог п. 4.4., 4.8., 4.14 (а,б) ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи; якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки; якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки; пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

4.10. Пункт 36.3. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

4.11. Згідно п.8 ч.1 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений, зокрема, приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу. Згідно ч.1 цієї статті слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. За ст. 110 КПК України слідчий приймає процесуальне рішення в формі постанови, яка прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується. За п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно п.3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому розслідуванні рішення слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржено слідчому судді заявником, потерпілим, його представником чи законним представником. Відповідно ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

4.12. Непрямий умисел за ч. 3 ст. 24 КК України або умисел за ст. 10 КУпАП, на якій посилається представник відповідача, є елементами складу кримінального чи адміністративного правопорушення відповідно і утворюють суб`єктивну сторону кримінального чи адміністративного правопорушення, тож притаманні суб`єкту кримінального чи адміністративного правопорушення. За ч.1 ст. 18 КК, як і за ст. 12-13 КУпАП, суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, а суб`єкт адміністративного правопорушення - це особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, в відповідному віці. Тобто, поняття умислу, на яке посилається сторона відповідача, відноситься до тих осіб, які вчинили кримінальне чи адміністративне правопорушення, а не потерпілих. Якщо людина має умисел вбити себе, то це самогубство, що має бути встановлено за результатами проведеного досудового розслідування, як мінімум, за ст. 115 КК України (умисне вбивство) чи і за ст. 120 КК України (доведення до самогубства).

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

5.1. Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер в лікарні 14.01.2021 від отриманих травм під час дорожньо-транспортної пригоди, адже 05.01.2021 раптово вийшов на проїзну частину дороги, при цьому грубо порушивши вимоги Правил дорожнього руху України. Вина ОСОБА_16 , як водія забезпеченого транспортного засобу, в цьому випадку відсутня, але автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

5.2. Вказане з`ясовано в результаті проведеного досудового розслідування обставин ДТП в межах кримінального провадження, яке розпочато 06.01.2021 та закрито 30.10.2021. Відповідна постанова заступника начальника слідчого відділу Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ніким не оскаржувалась до слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області та 10-денний строк на таке оскарження давно минув, отже постанова чинна.

5.3. Дослідивши докази, суд робить висновок, що спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, чого в даному випадку не було.

5.4. Лише факт раптового виходу на дорогу ОСОБА_7 не свідчить про його умисел покінчити життя самогубством під колесами забезпеченого транспортного засобу. Доказів, які би свідчили, що померлий мав протиправний умисел, що здійснювалось кримінальне провадження за ч.1 ст. 115 чи ст. 120 КК України, де було би зроблено відповідні висновки, - суду не надано стороною відповідача, яка має обов`язок довести підстави заперечення проти позову.

5.5. Крім того, раптовий вихід будь-якого пішохода на проїзну частину дороги не є і обставиною непереборної сили, що звільняє від майнової відповідальності власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, оскільки непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди.

5.6. Враховуючи вищезазначене, твердження відповідача, що це не страховий випадок, бо наявні підстави, що виключають відповідальність водія як власника джерела підвищеної небезпеки, - не заслуговують на увагу як безпідставні.

5.7. Позивачам смертю їх батька завдана моральна шкода, що спричинила та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання і відновити становище, яке існувало до смерті батька неможливо, тому їм дійсно необхідно було сплатити відшкодувати. З чим погодилась і страхова компанія, яка виплатила половину суми одразу, що підтверджується наданими суду доказами. При цьому було враховано і поведінку потерпілого згідно вимог чинного законодавства. В цьому випадку з позицією сторони відповідача суд погоджується, адже її підставність доведено. Суд також враховує, що пішохід ОСОБА_7 раптово вийшов на дорогу, порушивши ПДР України, що свідчить про грубу необережність потерпілого та тягне за собою зменшення суми відшкодування моральної шкоди. З урахуванням зазначених обставин, стягненню підлягає сума у розмірі 18000 грн кожній дитині померлого, яка і була сплачена страховою компанією. Суд вважає, що це справедливе відшкодуванням у даному випадку. Тому позов в частині стягнення зі страхової компанії ще по 18000 грн. моральної шкоди дітям померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

5.8. Щодо заперечень проти можливості адвокату представляти сторону позивача, бо син померлого дав довіреність своїй матері без права передоручення, то суд з цим не погоджується. Суд зауважує, що в цій справі позивач-вдова представляє інтереси свої та дітей, на що має повне право згідно наданих їй довіреностей і позов від усіх підтримує, що підтвердила суду заявою, поданою особисто. ОСОБА_3 також скористалась правовою допомогою адвоката, з якою уклала договір від свого імені, адже лише адвокат має право бути представником в цивільному процесі. Тому тут має місце належне представництво інтересів, а не передоручення прав за довіреністю. В протилежному випадку ситуація склалась би так, що держава не забезпечила наявність ефективного способу захисту порушеного права, що суперечило би в комплексі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в її цивільному аспекті (право на справедливий суд), ст. 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя) та ст. 13 (право на ефективний засіб правового захисту) цієї Конвенції. Зрештою, для правильного вирішення справи це значення не мало, оскільки суд погодився з позицією сторони відповідача на підставі наданих ним доказів і зробив висновок, що моральна шкода була виплачена дітям померлого в належному і достатньому розмірі, а в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. Проте, в результаті з`ясування обставин і перевірки їх доказами, судом встановлено, що вдова зверталась до страхової компанії від імені свого та дітей також через представника-юриста і це заперечень не викликало, а кошти були сплачені відповідачем усім трьом Нікітіним. Та коли справа потрапила в суд, то відповідач зайняв протилежну позицію, що і представництво інтересів адвокатом неможливе, і що це не страховий випадок загалом, вказане суперечить загальному принципу добросовісності за п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України.

5.9. Щодо стягнення невиплачених часток страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із витратами на лікування та на поховання, дружині померлого ОСОБА_3 , то в цій частині позов необхідно задовольнити. У правовідносинах страхування Закон сприяє захисту інтересів страхувальника та зобов`язує страховика здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Чинним цивільним законодавством, зокрема ч. 3 ст.1193 ЦК України, передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу - витрат на лікування, а також у разі відшкодування витрат на поховання. Тому ці суми, з якими погодилась страхова компанія, що довела до відома у відповідному листі від 05.09.2022 і підтверджено страховими актами, мали бути повністю сплачені вдові страховою компанією. Отже, порушене право позивачки ОСОБА_3 підлягає судовому захисту.

5.10. Посилання при цьому сторони відповідача на обов`язок поділу суми страхового відшкодування на підставі Закону і що він має вищу юридичну силу в подібних правовідносинах - не заслуговує на увагу внаслідок безпідставності. Оскільки, в першу чергу, правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, що згідно ст. 4 ЦК України разом з Конституцією України становить основу цивільного законодавства України, а інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

5.11. В підсумку суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

5.12. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 10, 12, 19, 81, 128, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково: стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_3 невиплачену частку страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із витратами на лікування, в сумі 10264 (десять тисяч двісті шістдесят чотири) грн 29 коп та пов`язаної із витратами на поховання в сумі 5978 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн 64 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь держави понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Повний текст рішення виготовлено 17.05.2023 на п`ятий робочий день в умовах воєнного стану.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі:

1) ОСОБА_3 , року народження, адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , тел: НОМЕР_5 ;

2) ОСОБА_4 , року народження, адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

3) ОСОБА_5 , року народження, адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Представник: адвокат Макух Аліна Василівна, адреса: пл..Соборна, 12а/33, м.Львів, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач: ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», адреса: вул.Іллінська, 8, м.Київ, , засоби зв`язку: .

Представник відповідача: Дементь`єв Євген Олександрович, електронна пошта: .

Суддя О.Ю. Жуковська