Справа № 525/145/23
Номер провадження 2/525/82/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2023 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Ячала Ю.І.,

за участю секретаря Лопатки О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійної вимоги щодо предмета спору - ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ БІЛОЦЕРКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ МИРГОРОДСЬКОГО РАЙОНУ ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, -

встановив:

09 лютого 2023 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що їх сім`я розпалася і поновлена бути не може, так як шлюбних стосунків подружжя не підтримує, не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з матір`ю, їх вихованням, розвитком займається мати самостійно, а також повністю перебувають на її утриманні та належним чином забезпечені усім необхідним. Тому позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та визначити місце проживання дітей разом з позивачкою.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивача подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі (а.с. 58а).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі (а.с. 55).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійної вимоги щодо предмета спору - ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ БІЛОЦЕРКІВСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ МИРГОРОДСЬКОГО РАЙОНУ ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ як орган опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування (а.с. 42).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обґрунтувань.

Щодо вимоги позивача про розірвання шлюбу.

З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 11 серпня 2012 року, місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 31, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 15). Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей 2012 і 2014 року народження (а.с. 16, 23). Сторони заяв про надання строку на примирення до суду не подавали.

При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між ними склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім`я поновлена бути не може.

Позивач не бажає відновити своє дошлюбне прізвище " ОСОБА_1 " після розірвання шлюбу, право на що передбачене ст. 113 СК України (а.с. 1).

З огляду на вище викладене, позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що сторони є батьками двох малолітній дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16, 23).

На час розгляду справи в суді, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 10 років (а.с. 23), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилося 8 років (а.с 16).

З позовної заяви та приєднаних матеріалів справи вбачається, що сторони проживають окремо: відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30), а позивачка проживає за кордоном, що підтверджується заявою представника позивача від 12.04.2023 (а.с. 68) та не заперечується відповідачем по справі.

Судом на виконання вимог ч. 4 та ч. 5 ст. 19 СК України, відповідно до ч. 6 ст. 56 ЦПК України, при відкритті провадження у справі до участі у справі в якості органу, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, залучено виконавчий комітет Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, для подання письмового висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

13 березня 2023 року до суду надійшов лист виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області № 174/02-21 від 08.03.2023 року з додатками, згідно якого виконавчий комітет як орган опіки та піклування не може надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку з тим, що мати разом з дітьми в даний час не проживає на території України.

Відсутність висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання з одним із батьків при вирішенні такого роду спорів, позбавляє суд можливості належно виконати положення статті 19 СК України. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.

Відповідно до довідки № 6 від 06.03.2023, виданої Попівською гімназією Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, ОСОБА_4 відрахована із списків учнів 3 класу в зв`язку з виїздом за кордон (а.с. 44).

Відповідно до довідки № 7 від 06.03.2023, виданої Попівською гімназією Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, ОСОБА_3 відрахована із списків учнів 5 класу в зв`язку з виїздом за кордон (а.с. 45).

Відповідно довідки № 74 від 07.03.2023, виданої виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та має такий склад сім`ї: вона особисто, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 46).

Згідно вимог ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до вимог ч. 3, 4, 7 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як встановлено судом, дочка сторін ОСОБА_3 на день розгляду даної справи досягла 10-річного віку, а дочка ОСОБА_4 . Тобто, місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання малолітньої ОСОБА_4 визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Посилання позивача на обставини наведені ним у позові про те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, або існував на момент пред`явлення позову, не доведені матеріалами справи, а також не підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, суд констатує, що неповнолітня дитина сторін, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання якої позивачка просить визначити із нею, на момент подачі позову уже досягнула десятирічного віку, а тому в силу вимог ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання якої позивачка просить визначити із нею, на момент подачі позову не досягла десятирічного віку, а тому відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання визначається за спільною згодою батьків. Місце перебування чи проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на час розгляду справи не підтверджене допустимими доказами.

Стороною позивача на підтвердження місця проживання дітей приєднано до матеріалів справи заяву, в якій зазначено місце проживання дітей за кордоном, проте вказана інформація спростовується інформацією Державної прикордонної служби, відповідно до якої відомості щодо перетинання кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадян ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в період з 24.02.2022 по 07.04.2023 відсутні (а.с. 77).

З огляду на вище зазначене, суд позбавлений можливості запитати думку дитини, зокрема ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо визначення її місця проживання з матір`ю чи з батьком, в зв`язку з чим порушується її право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Місце малолітньої дитини з одним із батьків проживання або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Разом з тим, позивачка в своєму позові не вказує конкретної адреси місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5

Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою проживання унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживання де завгодно, внаслідок чого батько дитини не матиме змоги брати участь у її вихованні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 12 квітня 2017 року, справа № 6-15цс17.

З огляду на вище наведене, зважаючи на відсутність у суду відомостей про місце перебування дітей, а також відсутність доказів про наявність спору в даній частині вимог, між сторонами по справі, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині вирішення питання про визначення місця проживання дітей,.

Зважаючи на те, що позовні вимоги судом задоволено частково, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 1073,60 гривень та 1000.00 гривень витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання особи: АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання особи: АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків невідомий, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 11 серпня 2012 року, місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Великобагачанського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 31, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , припинити внаслідок його розірвання.

Шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду.

Прізвище позивачки, після розірвання шлюбу - " ОСОБА_1 ".

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судові витрати в сумі 2073,60 (дві тисячі сімдесят три гривні 60 копійок).

В іншій частині позовних вимог позивача, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

Повний текст рішення виготовлено 24.05.2023 року.

Суддя Ю.І. Ячало