КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 760/34981/19

номер провадження 22-ц/824/7920/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник зацікавленої особи Безродний А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва 07 березня 2023 року /суддя Шевченко Т.М./

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ТОВ «Теплопостачсервіс» про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ № 760/34981/19, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 10.04.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва 07 березня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено. /а.с. 64-66/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати, визнавши судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що боржник сплатив борг 23 032,72 грн., та додаткові кошти, а всього в розмірі 27 295, 85 грн. Водночас, оплата заборгованості згідно із судовим наказом та наказне провадження не передбачає від боржника додаткових дій, зокрема сплати боргу окремими розрахунковими документами, за окремими реквізитами (банківськими рахунками) стягувача. Звернення стягувача на 09.12.2022 щодо примусового стягнення боргу безпідставне, оскільки боржник повністю виконав свій обов`язок щодо сплати боргу, це підтверджується також випискою по особовому рахунку споживача. Натомість за виконавчим документом повторно необхідно сплатити наступну заборгованість: 1448, 35 грн. - інфляційні втрати, 793, 24 грн - 3% відсотки річних, що нараховані стягувачем, 192, 10 грн. судовий збір за подачу заяви до суду. Зазначене свідчить, що стягувач звернувся до приватного виконавця з метою примусового виконання судового наказу після того, як борг за виконавчим документом був сплачений. З 21.09.2020 по 28.12.2022 стягувач не повідомляв ОСОБА_1 , що він в односторонньому порядку не зарахував сплачені ОСОБА_1 суми за виконавчим документом або утримався від одержання від боржника належної оплати за виконавчим документом, належного виконання за виконавчим документом, та, відповідно безпідставно подав до стягнення виконавчий документ, по якому боржником вже були сплачені кошти.

Апелянт та його представник в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 10.04.2020 Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ № 760/34981/19, провадження № 2-н/752/295/20, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 20 171,44 грн., суму інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, у розмірі 1 432,31 грн., суму трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, у розмірі 778,56 грн., заборгованість за оплату житлово-комунальної послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 427,59 грн., суму інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за оплату житлово-комунальної послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 16,04 грн., суму трьох процентів річних, нарахованих на заборгованість за оплату житлово-комунальної послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 14,68 грн.; судового збору у розмірі 192,10 грн.

28.12.2022 ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хоменка В.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 760/34981/19 від 10.04.2020, в частині стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та судового збору. При цьому, у вказаній заяві стягувачемвказано про те, що заборгованість з централізованого опалення та постачання гарячої води ОСОБА_1 сплачено у повному обсязі у грудні 2020, однак не сплаченими залишились інфляційні втрати, три відсотки річних та судовий збір.

Стягувачем пред?явлено судовий наказ № 760/34981/19 від 10.04.2020 для примусового виконання в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1448,35 грн., трьох процентів річних у розмірі 793,24 грн., та судового збору у розмірі 192,10 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хоменка В.В. від 28.12.2022 відкрито виконавче провадження № 70624222 з примусового виконання судового наказу № 760/34981/19 від 10.04.2020, виданого Голосіївським районним судом м. Києва в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС» інфляційних втрат у розмірі 1448,35 грн., трьох процентів річних у розмірі 793,24 грн., та судового збору у розмірі 192,10 грн.

Відмовляючи у вимогах заявника про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, про те, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок про те, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

В обґрунтування відсутності боргу та його добровільного виконання, заявник посилається на додані до заяви квитанції, та вказує, що ним у грудні 2020 року добровільно виконано судовий наказ та сплачено суму у розмірі 27 295,85 грн.

Судом першої інстанції проаналізовані надані заявником до поданої заяви копії квитанцій про сплату з яких вбачається, що в рахунок сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, ОСОБА_1 25.12.2020 здійснено платіж у розмірі 26 771 грн.; в рахунок сплати заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з централізованого постачання гарячої води - 524,76 грн.

Разом з тим, доказів виконання судового наказу № 760/34981/19 від 10.04.2020 в частині сплати інфляційних втрат, трьох процентів річних та судового збору, заявником не надано, та матеріали справи таких доказів не містять, а відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що рішення суду у формі судового наказу від 10.04.2020 р. не виконано в повному обсязі боржником.

Доводи апеляційної скарги, про те, що апелянт сплатив борг 23 032,72 грн., та додаткові кошти, а всього в розмірі 27 295, 85 грн., а наказне провадження не передбачає від боржника додаткових дій, зокрема сплати боргу окремими розрахунковими документами, за окремими реквізитами (банківськими рахунками) стягувача, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що сплата заборгованості за виконавчим провадження повинна бути здійснена на належні реквізити.

Сплачуючи заборгованість за комунальними послугами, апелянт не враховує, що за відкритим виконавчим провадженням у стягувача відсутні як законодавчі так і договірні повноваження на власний розсуд здійснювати перерахування сплачених боржником коштів в рахунок комунальних платежів для покриття інфляційних витрат, 3% річних та судового збору.

Звертаючись з заявою про видачу судового наказу як і з заявою про відкриття виконавчого провадження /а.с. 44/, стягувачем чітко вказані рахунки, на які повинна здійснюватись сплата коштів, доказів належної оплати апелянтом не надано.

Клопотання апелянта про витребування виписки по особовому рахунку апеляційним судом також відхиляється з огляду на те, що не доводить доказів оплати на інші рахунки, аніж рахунок для оплати комунальних послуг.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва 07 березня 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва 07 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: