КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: 372/4786/21
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/461/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року, ухвалене під головування судді Обухівського районного суду Київської області Сташків Т.Г.,

у цивільній справі № 372/4786/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за результатами розгляду якого просило: у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 13 листопада 2007 року № КІQ0GA00000073 в розмірі 126 329,23 долари США, що за курсом НБУ становить 3355304 грн. 35 коп. (58 073,84 долари США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 46 627,29 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, 14014,00 доларів США заборгованість за комісією за користування кредитом, 7614,10 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 21 січня 2018 року по 21 серпня 2018 року) звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 64,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у зазначеній квартирі; вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 13 листопада 2007 року між ним (банком) та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № КІQ0GA00000073, згідно умов якого, останній отримав кредит у розмірі 93500,00 доларів США зі сплатою 11,04 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12 листопада 2027 року; погашення заборгованості повинно здійснюватись щомісяця. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 13 листопада 2007 року між позивачем та відповідачами укладено договір іпотеки № КІQ0GA00000073, згідно з яким, останні передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві власності; обумовлена сторонами договору іпотеки вартість предмету іпотеки становить 555500 грн. 00 коп. Договором іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію в зазначеній квартирі інших осіб за умови одержання від іпотекодержателя письмової згоди на це, проте такої згоди позивач не давав. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором, у ОСОБА_3 утворилась заборгованість. У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором КІQ0GA00000073 від 13 листопада 2007 року в розмірі 29 515,5 долари США, що складається із заборгованості за процентами, звернути стягнення на квартиру загальною площею 64,50 кв.м., житловою площею 44,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу паханого предмету іпотеки на прилюдних торгах; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що судом першої інстанції при розгляді справи не враховано висновки, викладені в постанові Великої Палити Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17, в якій визнано правомірним нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Крім того, згідно положення, що міститься у постанові КЦС ВС від 08 грудня 2021 року у справі 751/3510/15-ц, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки. Також судом першої інстанції не взято до уваги п 4.5 кредитного договору від 13 листопада 2007 року, яким передбачено, що терміни позовної давності по вимогах по стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

15 березня 2023 року від відповідачів надійшов відзив з якого вбачається, що останні не погоджуються з доводами апеляційної скарги та просять залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Зазначаючи, що обставини справи викладені у постанові Верховного Суду року у справі № 751/3510/15-ц, на висновки викладені у якій, посилається скаржник, є відмінними від обставин даної справи. Крім того, скаржником вказано, що відповідно до п. 4.5 кредитного договору,

сторони погодили строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту тривалістю 5 років. Проте, з даним позовом до суду позивач звернувся після закінчення терміну договору через 6 років та 6 місяців.

Учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку.

До початку розгляду справи від представника скаржника надійшло клопотання про проведення розгляду справи у його відсутність.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність незявившихся осіб в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які були присутні в попередньому судовому засіданні, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором, що складається з процентів у сумі 29 515,5 доларів США та в частині відмови у задоволенні позову в частині виселення, а відтак, виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядається судом апеляційної інстанції лише у зазначених частинах.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що 13 листопада 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № КІQ0GA00000073, згідно умов якого, банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 93 500,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом на строк з 13 листопада 2007 року по 12 листопада 2027 року з погашення заборгованості щомісячними платежами з 14 по 20 число кожного місяця. Згідно п. 4.5 договору, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами у 5 років (а.с. 16-18).

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором, 13 листопада 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, згідно умов якого, останні передали в іпотеку банку належне їм на праві власності нерухоме майно - квартиру загальною площею 64,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; сторони визначили, що вартість предмета іпотеки становить 110 000 доларів США, що еквівалентно 555 500 грн. 00 коп. (а.с. 20-21).

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року у справі № 372/1878/15-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 листопада 2007 року № КІQ0GA00000073 в розмірі 1 891 908 грн. 82 коп., а також судові витрати в розмірі 3 654 грн., всього 1 895 562 грн. 82 коп. У вказаному рішення суд зазначив, що розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем умов договору та наявність боргу в розмірі 88242,02 долари США, що у перерахунку по курсу НБУ становить 1891 908 грн. 82 коп., станом на 17 квітня 2015 року складається із заборгованості за кредитом розмірі 69251,58 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9509,07 доларів США, заборгованості за комісією в розмірі 1848 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 3420,26 доларів США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 11,66 доларів США, штрафу (процентна складова) в розмірі 4201,45 доларів США. (а.с. 87-89).

Відмовляючи у задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором, що складається з процентів у сумі 29 515,5 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню), припинилося у зв`язку з пред`явленням позовної вимоги про дострокове повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що вказана вимога є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні якої, судом відмовлено.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Так, відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконує належним чином, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, тому строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі незадоволення вимог кредитора за рішенням суду основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року у справі № 372/1878/15-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором 1891 908 грн. 82 коп., яка, згідно рішення суду, складається із заборгованості за кредитом у розмірі 69 251,58 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9509,07 доларів США, заборгованості за комісією в розмірі 1848 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 3420,26 доларів США, штраф (фіксована частина) в розмірі 11,66 доларів США, штрафу (процентна складова) в розмірі 4201,45 доларів США.

Отже, пред`явивши позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № КІQ0GA00000073 від 13 листопада 2007 року, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У апеляційній скарзі, скаржник просив його позовні вимоги задовольнити частково, зокрема, звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з процентів у сумі 29 515,5 доларів США. Зазначений розмір процентів скаржником визначено за період з 21 листопада 2016 року по 21 листопада 2021 рік.

Разом з тим, оскільки після ухвалення заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року у справі № 372/1878/15-ц у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за користування кредитом, його вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом після ухвалення рішення, не ґрунтується на вимогах законодавства України.

Вимог про стягнення відсотків згідно ст. 625 ЦК України позивачем в даному позові заявлено не було.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду в частині відмови у задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором, що складається з процентів у сумі 29 515,5 доларів США, є правомірними.

Оскільки позовна вимога про виселення є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу, яка не підлягає задоволенню, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимоги позивача про виселення.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки викладені у постановах Великої Палити Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 та КЦС ВС від 08 грудня 2021 року у справі 751/3510/15-ц, оскільки зазначені справи суттєво відрізняються від цієї справи установленими фактичними обставинами.

Посилання скаржника на те, що п 4.5 кредитного договору від 13 листопада 2007 року передбачено, що терміни позовної давності по вимогах по стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, є безпідставним, оскільки у апеляційній скарзі останній просив задовольнити його вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором, що складається з процентів у сумі 29 515,5 доларів США, нарахованих за період з 21 листопада 2016 року по 21 листопада 2021 року, тобто після ухвалення заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 червня 2015 року у справі № 372/1878/15-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, як зазначалося вище, вимоги банку щодо стягнення відсотків після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості, є необґрунтованими, виходячи з того, що у позивача припинилося право на нарахування відсотків за користування кредитом.

Згідно приписів ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді