Справа № 149/456/23
Провадження № 22-ц/801/911/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 рокуСправа № 149/456/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2023 року, постановлене суддею Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Гончарук-Аліфанова О.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.

Позивач зазначає, що відповідач в утриманні сина участі не приймає та аліменти добровільно не сплачує. У зв`язку з цим просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття.

Відповідач на позовну заяву подав відзив, в якому вказує, що позовні вимоги визнає частково у розмірі 1/8 частини від його доходів, оскільки він є військовослужбовцем та військовим пенсіонером і його середньомісячне забезпечення становить близько 65652,50 грн., а тому аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходів будуть явно перевищувати реальні потреби позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на доньку в розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.02.2023 до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи, просила змінити оскаржуване рішення, яким задовольнити її вимоги у повному обсязі.

В якості основного доводу позивач зазначає, що визначений судом розмір аліментів на сина не відповідає його інтересам, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька. Крім того, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. В свою чергу, матеріальний стан відповідача повністю дозволяє йому сплачувати аліменти на сина у розмірі частини його доходів.

Відповідач рішення в апеляційному прядку не оскаржував, правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.

Відповідач працює провідним терапевтом військової частини та зарахований до її особового складу, отримує грошове забезпечення, що з 01 серпня 2022 року по 31 січня 2023 року склало 332027,68 грн, крім того отримує пенсію за вислугу років у розмірі 10314,56 грн.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання неповнолітньої дитини.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини передбачено ст. 183 СК України.

Частиною 1 ст.184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивач просила стягувати аліменти у частці від заробітку (доходу).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини першої та другої статті 80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо стягнення аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначений розмір аліментів у даному випадку, дасть можливість відповідачу, як батьку дитини, належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання щодо сплати аліментів, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідач в свою чергу згоден сплачувати аліменти та допомагати дитині в межах наявного у нього доходу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам.

Крім того, судом було прийнято до уваги і те, що відповідач працює та отримує значне грошове забезпечення, крім того отримує пенсію за вислугу років.

Визначаючи розмір аліментів на дитину, судом першої інстанцій було враховано всі обставини, які мають значення для справи і які визначені ст.182 СК України.

З урахуванням наведеного, положень ст. ст.180, 182 СК України та принципів розумності й справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дитини обома батьками, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, з чим погоджується й апеляційний суд.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що аліменти у зазначеному розмірі є помірною сумою з урахуванням віку та потреби дитини. В разі понесення позивачем додаткових витрат на сина вона в будь-який момент може звернутися до відповідача про стягнення таких витрат.

Доводи апеляційної скарги про те, матеріальний стан відповідача повністю дозволяє йому сплачувати аліменти на сина у розмірі частини його доходів, не заслуговують на увагу, оскільки вказане не спростовує висновків суду, щодо достатності аліментів для утримання сина, зокрема, у розмірі визначеному в оскаржуваному рішенні суду.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що стороною позивача в апеляційній скарзі взагалі не обґрунтовано необхідність стягнення аліментів в розмірі про який просить позивач, зокрема, 1/4 частки від всіх доходів (заробітку) відповідача, що становитиме більше 16000,00 грн.

Суд першої інстанції, виходячи з встановлених обставин справи, із врахуванням інтересів сина, його віку дійшов правильного висновку, що батько й матір мають рівні права та обов`язки щодо виховання та утримання своєї дитини, з чим погоджується апеляційний суд.

Доводи приведені в апеляційній скарзі позивача, що визначений судом розмір аліментів на сина не відповідає його інтересам, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України), становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. ст.367, 374, 375, 381-384, ч.3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 травня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало