Cправа № 127/4824/23
Провадження № 2/127/553/23
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання Шмигори О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, у якому просить суд:

1.Визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену відповідачем через заяву про насильство в сім`ї від 19 вересня 2022 року, поданої до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, а саме: розклеювання на автобусних зупинках с. Зозів, Щаслива та у м. Липовець Вінницької області листівок із фото відповідача та особистими даними і текстом «Обережно злодійка, шахрайка» та вчинення умисного насильства в сім`ї;

2.Зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію;

3.Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 150 000 грн.;

Вимоги позову позивач мотивує тим, що інформація щодо нього була поширена відповідачем через заяву до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області де він працює і стала відомою його співробітникам та керівництву. Зазначена інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності, оскільки такі дії ним не вчинялись. Поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, колег по роботі, порушивши його честь.

З підстав наведених вище, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 10 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 21 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У встановлений судом строк від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Дубінського Ю.Я. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити у задоволені позову у зв`язку із його безпідставністю (а.с. 37-40).

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав з підстав викладених у ньому та просив суд їх задовільнити.

Представник відповідача вимоги позову не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, оскільки вони є необґрунтованими.

Судом, за клопотанням представника відповідача було допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_5 суду повідомила, що знайома із відповідачем, оскільки їхні діти навчаються в одному класі. Так, на одній із зупинок громадського транспорту нею було виявлено оголошення, на якому зображено фото відповідача із дописом: «Обережно злодійка та шахрайка». Про вказані оголошення свідок повідомила по телефону відповідача. Хто розклеював оголошення, свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що доводиться рідним братом відповідача. Зазначив, що по місцю свого проживання, тобто в с. Зозів, Липовецького району, ним було виявлено оголошення у публічних та громадських місцях, на якому зображено фото відповідача із дописом: «Обережно злодійка та шахрайка». Про вказані оголошення свідок по телефону повідомив відповідача. Хто розклеював оголошення, свідку не відомо.

Суд, вислухавши думку позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 19 вересня 2022 року зверталась із заявою до Начальника ГУНП і Вінницькій області Іщенко І.В. про насильство в сім`ї (а.с. 9-12).

Вказана вище заява містить наступний зміст:

«Я, ОСОБА_3 з 07 вересня 2008 року проживала у шлюбі з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , співробітником Поліції Вінницької області). З 25 вересня 2012 року після розірвання шлюбу, продовжила проживати з ОСОБА_1 однією сім`єю, спільно утримуючи та виховуючи наших двох дітей.

З 24 березня 2022 року я з дітьми знаходжусь за кордоном Литовська Республіка.

29 червня 2022 року моїм батькам, що проживають у с. Зозів, Липовецького району, Вінницької області, стало відомо про те, що листівки із моїм фото та особистими даними і текстом «Обережно злодійка, шахрайка» розклеєні на автобусних зупинках с. Зозів та с. Щаслива Липовецького району і у м. Липовець Вінницької області. На листівках вказане дівоче прізвище ОСОБА_7 .

По даному факту батьки викликали працівників Липовецького відділу поліції та написали заяву. Про свої підозри на ОСОБА_1 повідомили.

Така ситуація повторилась уже тричі.

Нажаль, працівникам поліції не вдалось встановити особу, що розклеювала дані листівки із образливим змістом, а також встановити причетність ОСОБА_1 до даної події.

Виникає запитання, як довго так буде продовжуватись?

Обґрунтування, чому підозрюю саме ОСОБА_8 полягає в наступному.

Чоловік часто морально мене принижував та знущався. Майже завжди це було в присутності дітей. ОСОБА_9 закривав двері та забирав телефон, щоб я не могла нікому зателефонувати. Останнім часом в стані алкогольного сп`яніння влаштовував скандали та виганяв мене з дому. Під час таких з`ясувань відносин він телефонував моїм батькам, принижував їх та мене, висловлював нецензурну лайку в нашу адресу. В поліцію не зверталась, тому що ОСОБА_10 користуючись службовим становищем погрожував мені і батькам. Протягом останнього року спільного проживання часто мені говорив, якщо мене щось не влаштовує, то я можу йти, а на моє місце черга стоїть. Але як було йти, коли він не віддавав дітей. Залишити їх батькові, який постійно на роботі, чи п`є пиво з подружкою після роботи? Так вчинити по відношенню до дітей я не могла. Тому терпіла таке відношення і залишилась.

Про цю ситуацію в нашій сім`ї було відомо найближчим родичам та знайомим. Але ні до чиїх порад чоловік не дослуховувався.

В ніч з 8 на 9 березня 2022 року чоловік в стані алкогольного сп`яніння влаштував чергове з`ясування відносин. Забрав у мене ключі від будинку по АДРЕСА_1 . Зранку сказав покинути будинок. Діти на той момент були у м. Хмільнику у його родичів.

22 березня 2022 року я зустрілась з ним, щоб обговорити ситуацію, що склалася. Запропонувала жити окремо без взаємних образ. Отримала відповідь, що можу йти на всі чотири сторони, але діти будуть жити тільки з ним у його будинку ( АДРЕСА_1 ). Він навіть не впустив до будинку забрати одяг.

Тому я прийняла рішення їхати за кордон. В першу чергу для збереження життя і здоров`я дітей, а також мати можливість бути разом із своїми дітьми та позбутися постійного психологічного тиску зі сторони ОСОБА_8 . Виїзд з України був за згодою дітей.

Вже перебуваючи в Литві, він подав позовну заяву про стягнення аліментів до Вінницького міського суду. У цій заяві доводив, що діти проживають разом з ним у Вінниці, і просив суд стягнути аліменти з мене на утримання дітей.

Я надала до суду всі підтверджуючі документи мого з дітьми перебування за кордоном. Уже було два засідання, на які він не з`явився. 22 вересня 2022 року має відбутись третє засідання.

До Литви ми виїхали по внутрішньому українському паспорту та свідоцтвах про народження. Через електронну чергу МЗС України я зареєструвалась на 07 вересня 2022 року до Консульського відділу Посольства України в Литовській Республіці на виготовлення закордонних паспортів для себе і дітей. Мої документи прийняли, а дітям у виготовленні консул відмовив, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 написав лист до Посольства України в Литві про незаконне вивезення дітей мною з України. Тому мені обов`язково потрібно мати його дозвіл для виготовлення закордонних паспортів.

Майже за 6 місяців нашого перебування у литві, він не запропонував жодної фінансової підтримки дітям. Лише запитував чи не голодають. Своїми діями і вчинками перешкоджає робити необхідні речі. Розповсюджує листівки з неправдивою інформацією в селі, де я народилася, виросла, навчалась, де живуть мої батьки-пенсіонери, родичі та знайомі.

Все зазначене мною у цій заяві вважаю умисним насильством ОСОБА_1 у власній сім`ї. Насильство чинилось ним не тільки по відношенню до мене, але і проти власних дітей, які часто були вимушеними свідками свавілля власного батька «правоохоронця» і підтримували сторону безпідставного ображеної матері».

Як зазначає позивач, що вказаною вище заявою відповідач поширила недостовірну інформацію, яка порушує його право на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, а саме: «розклеювання на автобусних зупинках с. Зозів, Щаслива та у м. Липовець Вінницької області листівок із фото відповідача та особистими даними і текстом «Обережно злодійка, шахрайка» та вчинення умисного насильства в сім`ї».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) визначено, що положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР «поширив такі відомості» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявниця могла обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року).

До таких висновків дійшов Верховний Суд в Постанові від 31 травня 2021 року справі № 638/9228/18.

З урахуванням наведене, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для визнання інформації недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, розповсюджену відповідачем через заяву про насильство в сім`ї від 19 вересня 2022 року, поданої до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, оскільки відповідачем реалізовувалось конституційне право на звернення до правоохоронних органів.

Оскільки суд не вбачає підстав для задоволення вказаної вище позовної вимоги, то і підстав для задоволення вимоги позовної заяви про стягнення моральної шкоди також відсутні.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, то всі понесені судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 49, 81, 82, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК