справа № 489/4652/21 провадження №2/489/193/23
РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Клюсевич-Шарапової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою

встановив:

У липні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить здійснити реальний поділ між сторонами, відповідно до їх часток, житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та визначити порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 557 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,.

Як на підставу позовних вимог вказано, що рішенням Миколаївської міської ради від 14.09.1999 № 11/15 було передано в спільну сумісну власність земельну ділянку площею 557 кв.м для обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення було видано державний акт на право приватної власності на землю І-МК № 007814 на колишніх власників житлового будинку.

14.12.1999 за біржовим договором № 54 позивач ОСОБА_1 купила частину житлового будинку та 273 кв.м земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.07.2004 біржовий договір визнано дійним, а рішенням цього суду від 14.07.2020 за колишнім власником ОСОБА_3 визнано частку в спільній сумісній власності та на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно інша, частка належить ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.06.2021 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частку житлового будинку.

Співвласником іншої частини домоволодіння є відповідач ОСОБА_2 , яка в лютому 2021 року купила в ОСОБА_3 та користується частиною житлового будинку літ. «А-1-2», загальною площею 56,3 кв.м, житлова площа 40,8 кв.м; літня кухня літ. «Б» площею 29,7 кв.м, замощення «І», хвірткою «№1», огорожею «№2» та «№10», земельною ділянкою площею 313 кв.м., що на 11 кв.м. більше.

Реального поділу будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, як і визначення порядку користування земельною ділянкою, між співвласниками не було.

Відповідач користується більшою частиною земельної ділянки, що підтверджується ситуаційним (топографічним) планом та не бажає її відступити на користь позивача, через що сторони не можуть дійти компромісу.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 19.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.09.2022 у справі призначено судову будівельно-технічну земельно-технічну експертизу.

Ухвалою суд від 18.01.2023 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від10.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 21.06.2023, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та відсутності її представника і задовольнити позовні вимоги згідно єдиного варіанту № КСЕ-19/115-22/8415, поклавши на неї усі судові витрати.

Відповідач у своїй заяві просила розгляд справи здійснити за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю та просила їх задовольнити за єдиним варіантом експертизи № КСЕ-19/115-22/8415, поклавши судові витрати на позивача.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до виписки з рішення Миколаївської міської ради від 14.09.1999 № 11/15 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передано у спільну сумісну власність попередньо відведені земельну ділянку для обслуговування індивідуальних житлових будинків і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , площею 557 кв.м.

Реєстрація права власності на земельну ділянку за вказаною адресою підтверджена Державним актом на право приватної власності на землю серії І-МК № 007814 від 03.12.1999.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Універсальній товарній біржі «Нерухомість-Н» 14.12.1999, ОСОБА_1 купила в ОСОБА_5 , ОСОБА_6 частину житлового будинку і 273 кв.м. земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.07.2004 у справі № 2-2615/2004 біржовий договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.12.1999 визнано дійним.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від14.07.2020 у справі № 489/1094/20 визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки (кадастровий номер ділянки :06:013:0019), яка розташована та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Реєстрація права власності ОСОБА_3 на частину житлового будинку підтверджена витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.01.2020.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.03.2021 ОСОБА_1 є власником частини земельної ділянки площею 0,0557 га. Кадастровий номер: :06:013:0019, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Реєстрація права власності ОСОБА_1 на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.06.2021.

Згідно висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС від 04.01.2023 № КСЕ-19/115-22/8415 експертом запропоновано єдиний варіант розподілу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами відповідно до порядку, який склався між сторонами (див. Ілюстративну таблицю. Зображення 3):

Позивачу ОСОБА_1 виділяється:

- житловий будинок А-1-2 (група приміщень № 2):

1) житлова 2-5.площею 9,9 кв.м;

2) сходи 2-6а, площею 2,2 кв.м;

3) кухня 2-8, площею10,9 кв.м;

5) котельня 2-9,площею 1,6 кв.м;

6) санвузол 2-10, площею 2,8 кв.м;

7) тамбур 2-11, площею 6,4 кв.м;

8) коридор 2-12, площею 6,4 кв.м;

9) вбиральня 2-13, площею 2,5 кв.м;

10) житлова 2-14, площею12,4 кв.м (мансарда);

11) житлова 2-15, площею 11,3 кв.м (мансарда);

12) житлова 2-16, площею 22,7 кв.м;

13) коридор 2-6. Площею 5,4 кв.м (через який є окремий вихід).

Загальна площа 107,3 кв.м;

-господарські будівлі і споруди:

1)гараж літ. «К», площею забудови 14,2 кв.м;

2)навіс літ. «Л», площею забудови 13 кв.м.

3)Загальна площа забудови 54,2 кв.м.

Відповідачу ОСОБА_7 :

-житловий будинок А-1-2 (група приміщень № 1):

1)коридор, площею 5,6 кв.м (через який є окремий вихід) (Зображення 3);

2)кухня 1-2, площею 9,9 кв.м;

3)житлова 1-3, площею 14,5 кв.м.

Загальна площа 38,60 кв.м.;

-господарські будівлі і споруди:

1)літня кухня літ. «Б», площею забудови 29,8 кв.м;

2)тамбур до літньої кухні б, площею забудови 2,9 кв.м.

Загальна площа забудови 32,7 кв.м.

Визначення вартості компенсації при наданому експертом варіанті розподілу житлового будинку, господарських будівель і споруд не є доцільним, оскільки порядок користування на дату огляду об`єкта вже сформований між співвласниками, кожен користується окремо певною групою приміщень в житловому будинку, а також певними господарськими будівлями та спорудами. Групи приміщень мають окремі виходи на різні вулиці.

При наданому варіанті розподілу будинок, господарські споруди та будівлі переобладнанню не підлягають.

Виходячи з зазначеного експертом встановлено, що у користуванні ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка загальною площею 300,11 кв.м, що на 21,61 кв.м перевищує розмір частки. Враховуючи розташування будівель і споруд, а також фактичний порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що склався між співвласниками, а також побажання співвласника ОСОБА_1 , експертом пропонується один варіант порядку користування земельною ділянкою для сторін, а саме виділити в особисте користування:

ОСОБА_1 :

-під основною будівлею 74,64 кв.м;

-під господарськими будівлями і спорудами 54,2 кв.м.

Усього під забудовою 128,84 кв.м. Під двором 128,05+21,61=149,66 кв.м (зображення 5-6-7). Всього надати в користування 278,5 кв.м;

ОСОБА_2 :

-під основною будівлею 38,6 кв.м;

-під господарськими будівлями і спорудами 32,7 кв.м.

Усього під забудовою 71,30 кв.м. Під двором (в т.ч. під замощенням, огорожами, воротами та хвіртками) 228,81-21,61=207,20 кв.м (зображення 5-6-7). Всього надати в користування 278,5 кв.м.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного правового регулювання.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статі 356 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 2114/2-3819/11 (провадження № 61-1070св19).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 ку №7 «Про практику застосування судами законодавства що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю судам належить мати на увазі що це можливо якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Водночас, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Враховуючи вищенаведене та з урахуванням позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі №501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) суд вважає позовну вимогу про реальний поділ спірного домоволодіння (в натурі) такою, що відповідає ефективному способу захисту прав та виниклих між сторонами правовідносин.

З врахуванням того, що при реальному поділі домоволодіння у власність сторін виділяються ізольовані частини житлового будинку за єдиним можливим варіантом експертизи, поділ житлового будинку без стягнення грошової компенсації є можливим, а тому суд вважає, що реальний поділ житлового будинку з належними господарськими будівлями слід провести за єдиним варіантом судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, з яким згодні обидві сторони, що підтвердили в своїх письмових заявах.

Відповідно до роз`яснень пункту 11, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності.

Відповідно до ухвали суду по справі було призначено та проведено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, за якою визначено три варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою.

За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частинами першою та другою статті 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Із роз`яснень, викладених у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного при розгляді цивільних справ», слідує, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Як вбачається з матеріалів справи сторони є співвласниками спірної земельної ділянки, частки яких є рівними.

Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не визначався і не визначений по теперішній час.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю при встановленні порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо.

При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної часткової власності при встановленні порядку користування спільною земельною ділянкою, суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Відповідно до статті 120 ЗК України (в редакції на час розгляду справи), статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача).

Частина четверта статті 120 ЗК України передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними Верховного Суду у постанові від 09.12.2020 по справі №642/3950/17.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четверті статті 120 ЗК України особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником (законним користувачем) відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Враховуючи, що експертом запропоновано єдиний варіант порядку користування земельною ділянкою, який відповідає порядку користування, який склався між сторонами та з яким вони погодилися, а також те, що запропонований варіант відповідає ідеальним часткам сторін, суд вважає за можливе встановити порядок користування земельною ділянкою згідно висновку експерта.

Виходячи з меж судового розгляду, передбачених положенням статті 13 ЦПК України, та заяви позивача, відповідно до якої вона просить покласти судові витрати на неї, розподіл судових витрат суд не здійснює.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Провести реальний поділ житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за єдиним варіантом висновку експерта № КСЕ-19/115-22/8415, складеного 04.01.2023 Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України,

Виділити в порядку поділу у власність ОСОБА_1 :

У житловому будинку А-1-2 (група приміщень № 2):

1) житлова 2-5, площею 9,9 кв.м;

2) сходи 2-6а, площею 2,2 кв.м;

3) кухня 2-8, площею10,9 кв.м;

5) котельня 2-9,площею 1,6 кв.м;

6) санвузол 2-10, площею 2,8 кв.м;

7) тамбур 2-11, площею 6,4 кв.м;

8) коридор 2-12, площею 6,4 кв.м;

9) вбиральня 2-13, площею 2,5 кв.м;

10) житлова 2-14, площею12,4 кв.м (мансарда);

11) житлова 2-15, площею 11,3 кв.м (мансарда);

12) житлова 2-16, площею 22,7 кв.м;

13) коридор 2-6, площею 5,4 кв.м (через який є окремий вихід).

Загальною площею 107,3 кв.м.

Господарські будівлі і споруди:

1) гараж літ. «К», площею забудови 14,2 кв.м;

2) навіс літ. «Л», площею забудови 13 кв.м.

Загальна площа забудови 54,2 кв.м.

Виділити в порядку поділу у власність ОСОБА_2 :

У житловому будинку А-1-2 (група приміщень № 1):

1) коридор, площею 5,6 кв.м (через який є окремий вихід) (Зображення 3);

2) кухня 1-2, площею 9,9 кв.м;

3) житлова 1-3, площею 14,5 кв.м.

Загальною площею 38,60 кв.м.

Господарські будівлі і споруди:

1) літня кухня літ. «Б», площею забудови 29,8 кв.м;

2) тамбур до літньої кухні літ. «б», площею забудови 2,9 кв.м.

Загальна площа забудови 32,7 кв.м.

Графічно розподіл житлового будинку та нежитлових приміщень і споруд наведено в додатку 1 до висновку експерта від 04.01.2023 № КСЕ-19/115-22/8415.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок, з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , за єдиним варіантом висновку експерта № КСЕ-19/115-22/8415, складеного 04.01.2023 Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, графічно відображеному в додатку 1 до висновку експерта, відповідно до якого:

Надати в користування ОСОБА_1 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 278,5 кв.м, з яких: під основною будівлею 74,64 кв.м; під господарськими будівлями і спорудами 54,2 кв.м. Усього під забудовою 128,84 кв.м., під двором 149,66 кв.м (зображення 5-6-7).

Надати в користування ОСОБА_2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 278,5 кв.м, з яких: під основною будівлею 38,6 кв.м; під госпродарськими будівлями і спорудами 32,7 кв.м. Усього під забудовою 71,30 кв.м. Під двором 207,20 кв.м (зображення 5-6-7).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Повний текст судового рішення складено 21.06.2023.

Суддя І.В.Коваленко