КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7197/2023
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАІНВЕСТ СЕРВІС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2021 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 06 квітня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №85023 від 16 квітня 2013 року, згідно з умовами якого кредитор надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 250 000,000 грн, строком користування з 16 квітня 2013 року по 16 квітня 2033 року, кредит надається на оплату за нерухоме майно - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат між банком та ОСОБА_1 було укладено: договір іпотеки від 16 квітня 2013 року, та договір поруки з ОСОБА_2 від 16 березня 2013 року №85023/П.

В подальшому, 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги» за кредитним договором №85023» від 16 квітня 2013 року, відповідно до умов якого, серед іншого, відступлено права вимоги за кредитним договором (початковий) №85023 від 16 квітня 2013 року (боржник ОСОБА_1 ), договором застави (Іпотечний договір) від 16 квітня 2013 року (заставодавець - ОСОБА_1 ), договором поруки №85023/П від 16 квітня 2013 року.

Оскільки ТОВ «Мегаінвест Сервіс» став переможцем в електронних торгах, 04 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем було укладено Договір №2141/К купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого банк передав позивачу у власність права вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором та договорами забезпечення, а також передав кредитний договір №85023 з додатками; іпотечний договір; кредитну справу по відповідачу.

Позивач вказував, що ОСОБА_1 умови кредитного договору та іпотечного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялась, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного та іпотечного договору, з попередженням про наміри звернення стягнення на предмет іпотеки.

Останній платіж, який було здійснено відповідачем за кредитним договором - здійснено в період з 16 січня 2020 року по 04 лютого 2020 року та починаючи з 04 лютого 2020 року по дату звернення з цим позовом жодного платежу на користь позивача відповідачем не було здійснено. Загальна заборгованість відповідачів становить 361 521,66 грн, яка складається із: заборгованість по кредиту за кредитним договором - 203 600,06 грн; штрафу відповідно до п.5.1. кредитного договору - 62 500,00 грн та штрафу відповідно до п. 3.5. договору іпотеки - 95 421,60 грн.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №85023 від 16 квітня 2013 року в розмірі 361 521,66 грн на користь ТОВ «Мегаінвест Сервіс».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення штрафу на підставі п.5.1 кредитного договору в розмірі 62 500,00 грн та штрафу за порушення п.3.4 іпотечного договору в розмірі 95 421,60 грн (а.с.86-87).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Мегаінвест Сервіс» заборгованість за кредитним договором №85023 від 16 квітня 2013 року в сумі 203 600,06 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на момент укладення договору відступлення права вимоги за кредитним договором у відповідачки була відсутня заборгованість, натомість ТОВ «Мегаінвест Сервіс» допустило прострочення кредитора, не повідомивши відповідачці про відступлення права вимоги та не надіславши нові реквізити для здійснення платежів на виконання умов кредитного договору. Зазначає, що ТОВ «Мегаінвест Сервіс» 14 лютого 2020 року (тобто, через 10 днів з моменту відступлення права вимоги за договором) звернуло стягнення на предмет іпотеки, тому у відповідачки були відсутні підстави для подальшої сплати строкових платежів за кредитним договором. Вказує, що суд першої інстанції не урахував недобросовісність дій позивача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Стверджує, що у відповідачки ОСОБА_1 внаслідок порушення умов кредитного договору виникла заборгованість і така заборгованість підлягає стягненню на користь ТОВ «Мегаінвест Сервіс». Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як видно із матеріалів цивільної справи, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 203 600,06 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «Мегаінвест сервіс», суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідачка ОСОБА_3 порушила умови кредитного договору №85023 від 16 квітня 2013 року, забезпеченого порукою ОСОБА_1 в частині своєчасного повернення кредиту, тому з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 203 600,06 грн.

Апеляційний суд не погоджується з цими висновками суду з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 квітня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 85023, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 250 000,00 грн; строк користування з 16 квітня 2013 по 2033 рік; повернення кредиту має відбуватися згідно графіку, який є невід`ємною частиною договору; кредит надається на оплату за нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 ; за користування кредитом щомісячно має сплачуватися процентна винагорода в розмірі 18,9 % річних. В день укладання кредитного договору позичальник укладає договір поруки з ОСОБА_1 ; договори страхування з

ТДВ «СК «АКСОР» (а.с. 4-7).

Крім цього, 16 квітня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 (поручитель) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір поруки № 85023/П (а.с. 12-13).

Також 16 квітня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, який укладений одночасно з договором купівлі-продажу квартири та забезпечує виконання зобов`язань за кредитним договором. Предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 (а.с. 8-11).

В подальшому, 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги» за кредитним договором №85023» від 16 квітня 2013 року, відповідно до умов якого, серед іншого, відступлено права вимоги за кредитним договором (початковий) №85023 від 16 квітня 2013 року (боржник ОСОБА_1 ), договором застави (Іпотечний договір) від 16 квітня 2013 року (заставодавець - ОСОБА_1 ), договором поруки №85023/П від 16 квітня 2013 року (а.с. 14-18).

Згідно з Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-01-03-000129-b 27, січня 2020 року відбувся електронний аукціон, власник активів (майна) є ПАТ «Дельта Банк», переможцем став учасник - ТОВ «Мегаінвест Сервіс», склад лоту - право вимоги за кредитним договором № 85023 від 16 квітня 2013, укладеним з фізичною особою. Забезпечення: 1.двокімнатна квартира, загальною площею 45,7 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекодавцем є позичальник. 2. Договір поруки з фізичною особою. Ціна продажу лоту 196 534,46 грн (а.с. 19).

Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги, укладеним 04 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» банк відступив шляхом продажу товариству належних банку права вимоги до позичальників, заставодавців, іпотекодавців, поручителів зазначених в додатку до договору (а.с. 44-46).

Відповідно до Акту приймання-передачі кредитної справи від 04.02.2020 ПАТ «Дельта Банк» в особі представника, що діє на підставі довіреності виданої УО ФГВФО на ліквідацію АТ «Дельта Банк», передав, а ТОВ «Мегаінвест Сервіс» прийняв кредитну справу по позичальнику ОСОБА_1 - кредитний договір № 85023 від 16 квітня 2013 року, Іпотечний договір від 16 квітня 2013 року, Договір поруки № 85023/П від 16 квітня 2013 року (а.с. 22).

Також встановлено, що станом на 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 простроченої заборгованості по кредиту не мала, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором кредиту № 85023 від 16 квітня 2013, виконаним АТ «Дельта Банк». Як видно із вказаного розрахунку, поточна сума заборгованості за кредитом становить 203 600,06 (а.с. 23).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 ЦК України)

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п.2.5. кредитного договору №85023 від 16 квітня 2013 року, погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно до 16 числа кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця наступного за місяцем підписання цього договору в сумі 4032,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.

Виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо видачі кредитних коштів не оспорюються стороною відповідачів.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

За умовами кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку несплати позичальником чергового платежу або його частини, згідно з п.2.5., 2.6. цього договору, протягом одного календарного місяця (пп.3.2.5. кредитного договору).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з цим, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що станом на дату набуття позивачем права вимоги позичальниця ОСОБА_1 мала поточну заборгованість за тілом кредиту в сумі 203 600,06 грн, стягнення якої і є предметом спору в даній справі.

Аналіз змісту позовної заяви, в якій кредитор як на підставу позову посилається на положення статті 1050 ЦК України, наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також кредитного договору, укладеного строком до 16 квітня 2033 року, свідчить, що предметом позову в справі, що переглядається, є дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-223цс16 зроблено висновок, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів».

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 3.2.4, 3.2.5 кредитного договору, укладеного між сторонами, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник протягом шістдесяти календарних днів від дати отримання вимоги кредитора про надання додаткового забезпечення виконання зобов`язання згідно з пунктом 3.2.3 цього договору його не надасть або запропоноване забезпечення не влаштує кредитора, а також у разі несплати позичальником чергового платежу або його частини, згідно з п.п. 2.5, 2.6 цього Договору, протягом одного календарного місяця (більше 30 днів), або іншого істотного порушення цього Договору.

При цьому, матеріали справи не містять ні повідомлення ТОВ «Мегаінвест Сервіс» про відступлення права вимоги, ні доказів направлення відповідачці вимоги кредитора про дострокову сплату заборгованості за кредитом.

У пунктах 20, 21, 25, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що «частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором»; «…суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту»; «…порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами».

Враховуючи, що між ОСОБА_1 та позивачем виникли кредитні відносини і кредитний договір є споживчим, на спірні правовідносини поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема частини десятої статті 11 вказаного Закону, якою визначено порядок дострокового стягнення кредитної заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту.

Як видно із матеріалів справи, кредитор не надсилав боржникам вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, а відтак, не виконав умови договору передбачені п.п. 3.2.4, 3.2.5, якими врегульовано порядок дострокового погашення кредиту. На вказане суд першої інстанції не звернув уваги, а відтак, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на користь відповідачки ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 5188,50 грн

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року скасувати. Ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс»

(, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд.4, оф.9) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 5188 (п`ять тисяч сто вісімдесят вісім) гривень 50 копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова