Провадження № 22-ц/811/551/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю представника позивача- ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 -адвоката Кравчука П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №461/10212/20 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2022 року у справі за позовом Міністерства оборони України до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька Ігор Васильович,- про визнання договорів позики та іпотеки недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, стягнення доходів, які набувач міг одержати за час незаконного володіння майном

в с т а н о в и в:

07.12.2020 року Міністерство оборони України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петелька Ігор Васильович, в якому просить:

1. визнати недійсним договір позики грошових коштів б/н від 02.09.2020, укладений мiж ОСОБА_2 (ідентифiкацiйний номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 );

2. визнати недійсним договір позики грошових коштів б/н вiд 02.09.2020, укладений мiж ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 );

3. визнати недійсним договір іпотеки № 724 вiд 02.09.2020, укладений між ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), посвідчений приватним Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петелькою Ігорем Васильовичем;

4. визнати недійсним договір іпотеки № 722 вiд 02.09.2020, укладений мiж ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петелькою Ігорем Васильовичем;

5.скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петельки Ігоря Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 53870612 від 02.09.2020 (номер запису про іпотеку 38003107) з одночасним припиненням обтяжень речових прав;

6. скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петельки Ігоря Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 53868432 вiд 02.09.2020 (номер запису про іпотеку 38001378) з одночасним припиненням обтяжень речових прав;

7. скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петельки Ігоря Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 53870106 від 02.09.2020 (номер запису про обтяження - 38002555) з одночасним припиненням обтяжень речових прав;

8. скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петельки Ігоря Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53866899 від 02.09.2020 (номер запису про обтяження 37999570) з одночасним припиненням обтяжень речових прав;

9. стягнути з ОСОБА_3 на користь Міністерства оборони України грошову суму у розмірі 337 932,22 грн., як доходів від спірного майна, які ОСОБА_3 міг одержати за період з 28.02.2017 по 31.10.2020;

10. стягнути з ОСОБА_4 на користь Міністерства оборони України грошову суму у розмірі 167631, 40 грн. як доходів від спірного майна, які ОСОБА_4 могла одержати за період з 13.03.2018 по 31.10.2020;

11. витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідачів на користь Міністерства оборони України.

В обґрунтування поданого позову МОУ посилається на те, що у 2018 році нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на підставі рішень судів було витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у власність держави в особі Міністерства оборони України. Зокрема, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24.01.2018 у справі №461/8312/17 витребувано у ОСОБА_3 на користь держави Україна в особі Міністерства оборони України нежитлове приміщення загальною площею 39 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101).

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19.02.2018 у справі № 463/5582/17 витребувано у ОСОБА_4 у власність держави в особі Міністерства оборони України приміщення перукарні, загальною площею 26,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01).

Відповідачі, усвідомлюючи необхідність повернення майна у власність держави в особі МОУ, з метою ухилення від виконання рішень суду в примусовому порядку, діючи недобросовісно, уклали в один і той же день, а саме 02.09.2020 року договори позики та іпотеки з однією і тією ж особою - ОСОБА_2 заставним майном яких є нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . В свою чергу ОСОБА_2 , як іпотекодержатель, також діяла недобросовісно, оскільки могла пересвідчитись про наявність судових рішень щодо заставного майна та, будучи близьким родичем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , могла бути обізнаною про відсутність в останніх правомочностей щодо здійснення дій відносно такого майна. Позивач зазначає, що вищевказані дії відповідачів спрямовані на перехід у майбутньому права власності на нерухоме майно до близького родича, що в подальшому унеможливить виконання судових рішень про повернення вказаних об`єктів до державної власності.

ОСОБА_3 міг одержати за час використання майна за період з 28.02.2017 по 31.10.2020 грошові кошти в розмірі 337 932,22 грн. Тому позивач вважає, що з останнього слід стягнути дані кошти на користь МОУ так як ОСОБА_3 заволодів майном незаконно.

ОСОБА_4 могла отримувати від використання приміщення за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти в розмірі 167 631,40 грн., відтак позивач вважає, що з останньої слід стягнути суму в розмірі 167 631,40 грн. як упущену вигоду.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2022 року оскаржив представник МОУ І.Синиця.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Звертає увагу, що позивач не заявляв вимоги про скасування записів про державну реєстрацію права власності за відповідачами, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є надуманими. Позивач категорично не погоджується з висновками суду про те, що МОУ не має права оспорювати договори позики та іпотеки, оскільки оспорювати правочин може особа, яка не була його стороною, однак на час розгляду справи судом має право власності чи речове право на предмет правочину та /або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй. Ухвалюючи рішення суд не врахував практику Верховного Суду у подібних правовідносинах. Стверджує, що на час укладення спірних договорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали необхідного обсягу правоздатності, а, отже, не могли розпоряджатися майном, а саме, передавати його в іпотеку, оскільки рішеннями судів вказане майно витребувано із незаконного володіння відповідачів на користь держави в особі Міноборони України. З огляду на викладене, твердження суду першої інстанції про відсутність правових підстав вважати договори іпотеки фіктивними, а також відсутність будь-яких доказів, які свідчать про наявність умислу ОСОБА_2 , що в свою чергу виключає можливість визнання таких правочинів фіктивними, є помилковим.

Процесуальні порушення полягають у тому, що суд не вжив жодних заходів для задоволення клопотання судового експерта, зокрема, не уточнив питання, не отримав від сторін пояснень чи пропозиції стосовно уточнення поставлених експерту питань, тощо. Відповідно до положень ч.1 ст.390 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати від ОСОБА_3 та від ОСОБА_4 як недобросовісних набувачів передання усіх доходів від майна, які вони одержали або могли одержати за весь час володіння майном. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на апеляційну скаргу МОУ.

У відзиві відповідач ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга позивача є безпідставною, необґрунтованою. Рішення суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача МОУ- Кур`євича Є.О. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника ОСОБА_2 -адвоката Кравчука П.І., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга МОУ підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24.01.2018 року у справі № 461/8312/17 витребувано у ОСОБА_3 на користь держави в особі МОУ нежитлове приміщення загальною площею 39 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101).

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 19.02.2018 року у справі № 463/5582/17 витребувано у ОСОБА_4 у власність держави в особі МОУ приміщення перукарні загальною площею 26,8 кв.м за адресою АДРЕСА_2 ( об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01).

Виконавчі провадження у зазначених справах № 56716501 та № 63077257 від 18.09.2020 року на даний час незавершені.

З метою уникнення виконання рішення судів відповідачі в один і той же день 02.09.2020 року уклали договори позики. Згідно договору позики грошових коштів від 02 вересня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики на суму 1 000 000,00 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 02.09.2020 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Петелькою І.В., реєстровий номер №724, предметом іпотеки якого є нежитлове приміщення загальною площею 39 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .

02 вересня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики на суму 1500000,00 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 02.09.2020 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Петелькою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 722, предметом іпотеки за яким є нежитлове приміщення загальною площею 39 кв.м за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за № 235129678 від 02.12.2020 року нежитлове приміщення загальною площею 39 кв.м за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 .

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за № 235130020 від 02.12.2020 року приміщення перукарні пложею 26,8 кв.м за адресою АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прописав: 1) про неможливість повернення спірних об`єктів нерухомого майна у державну власність, оскільки дії самого позивача та невиконання рішень судів про витребування майна на користь держави в особі МОУ свідчать про бездіяльність самого МОУ та не залежать від інших учасників судового процесу;

2) відсутність правових підстав недійсності правочинів, оскільки позивачем не доведено порушення його прав укладенням оспорюваних договорів; 3) недоведеність обставин, які вимагають призначення оціночно-будівельної експертизи.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції не враховано, що рішення Галицького районного суду м.Львова від 24.01.2018 року, відповідно до якого витребувано у ОСОБА_3 на користь держави в особі МОУ нежитлове приміщення загальною площею 39 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 знаходиться на виконанні у ДВС про що відповідачу ОСОБА_3 було відомо, як і про рішення суду першої інстанції та апеляційного суду, оскільки за його касаційною скаргою справа в період часу укладення спірних правочинів перебувала у Верховному Суді.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19.02.2018 року, відповідно до якого витребувано у ОСОБА_4 на користь держави в особі МОУ нежитлове приміщення загальною площею 26,8 кв.м за адресою АДРЕСА_2 , перебуває на виконанні у ДВС про що ОСОБА_4 було відомо, та відомо як про рішення суду першої та апеляційної інстанції, якими у неї витребувано нежиле спірне приміщення, а справа на час укладення правочинів перебувала у Верховному Суді.

Колегія суддів зазначає, що реєстрація права власності на спірні приміщення за відповідачем ОСОБА_3 відбулася 02.12.2020 року, тобто після ухвалення рішення судами першої інстанції та набрання ними законної сили після перегляду апеляційної скарги та залишення рішень першої та апеляційної інстанції в законній силі після перегляду касаційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у 2020 році, якими витребувано в останнього нежитлові приміщення на користь держави в особі МОУ.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 діяли недобросовісно, укладаючи договори позики та іпотеки, згідно яких передано в іпотеку спірні нежитлові приміщення, з метою забезпечення договору позики, чим намагалися не допустити до виконання рішення Галицького та Личаківського районного суду в частині витребування спірних приміщень та передачі їх власнику в особі МОУ.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач МОУ не наділений правом оскаржувати спірні правочини, оскільки не було стороною правочину.

Відповідно до ч.1ст.4 , ч.2 ст.12 ЦПК України, ч.1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст.16 ЦК України.

Враховуючи те, що спірні приміщення витребувані на користь держави в особі МОУ, відтак укладеними та посвідченими нотаріально правочинами, права позивача як власника спірних приміщень порушені.

За приписами ч.2,3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину та на час розгляду справи судом має право власності чи речове право на предмет правочину та /або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України) спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Такий правовий висновок Верховного Суду у постанові від 03.07.2020 року у справі № 725/3028/17, у постанові від 15.07.2020 року у справі № 524/4284/17.

Колегія суддів вважає, що укладені договори позики, іпотеки, які посвідчені нотаріально, не спрямовані на реальне їх виконання, а на уникнення виконання рішень судів про витребування таких у відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та передачу ОСОБА_2 . Всі троє відповідачів є родичами: батько та дві дочки.

За положеннями ч.5 ст.203 ЦК правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, висловила правову позицію, що стосується подібних правовідносин, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, заздалегідь знаючи, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином ( реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі) , а тому цей правочин є фіктивним і може бути судом визнаний недійсним.

Колегія суддів вважає, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частини першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України.

Відтак, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав вважати договори іпотеки фіктивними, а також про відсутність будь-яких доказів, які свідчать про наявність умислу ОСОБА_2 , яка заперечує фіктивність договорів, є помилковим.

Згідно ч.1ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому визнання іпотечного договору недійсним є підставою для скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо предмета іпотеки.

Такий висновок судів першої та апеляційної інстанції у справі № 904/5903/18 із яким погодився Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року.

Щодо вимог про скасування рішень приватного нотаріуса ЛМНО Петельки І.В. про державну реєстрацію іпотеки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки проводиться на підставі судового рішення про: скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень, з одночасним припиненням обтяжень речових прав; визнання недійсними договорів позики та іпотеки, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, з одночасним припиненням обтяжень речових прав; скасування державної реєстрації іпотеки та державної реєстрації обтяжень, з одночасним припиненням обтяжень речових прав.

Отже, підставою для державної реєстрації припинення іпотеки є рішення про визнання недійсними договорів позики та іпотеки, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, з одночасним припиненням обтяжень речових прав, а тому позовні вимоги в частині скасування рішень приватного нотаріуса не підлягають задоволенню, оскільки порядок припинення іпотеки в даному випадку врегульований законом.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення з відповідачів доходів, які набувач міг отримати за час незаконного володіння майном, колегія суддів вважає, що позовні вимоги та доводи апеляційної скарги в цій частині не підлягають до задоволення у зв`язку з її недоведеністю.

В суді апеляційної інстанції представник позивача не підтримував клопотання про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи для визначення ринкової вартості орендної плати на спірні приміщення з метою стягнення матеріальних збитків, у відповідності до вимог ст.ст.76-81 ЦПК України не навів достатніх, належних, допустимих доказів про період за який необхідно стягувати матеріальні збитки та його розрахунок.

Відповідно до ст.81ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.1,3,4 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 2; 376 ч.1, п.1,3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Міністерства оборони України задовольнити частково.

Визнати недійсним договір позики грошових коштів б/н від 02.09.2020, укладений мiж ОСОБА_2 (ідентифiкацiйний номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ).

Визнати недійсним договір позики грошових коштів б/н вiд 02.09.2020, укладений мiж ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Визнати недійсним договір іпотеки № 724 вiд 02.09.2020, укладений між ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), посвідчений приватним Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петелькою Ігорем Васильовичем.

Визнати недійсним договір іпотеки № 722 вiд 02.09.2020, укладений мiж ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Петелькою Ігорем Васильовичем.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (ідентифiкацiйний номер НОМЕР_1 ) в користь Міністерства оборони України () в рівних частинах сплачений судовий збір в розмірі 18299,58 грн.(вісімнадцять тисяч двісті дев`яносто дев`ять грн.58 коп.) (по 6099,86 грн. з кожного).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 липня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк