ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2022 року АТ КБ Приватбанк звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ Приватбанк посилалися на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ Приватбанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 23 листопада 2012 року. Згодом відповідачка приєдналася до оновленої редакції Умов та Правил надання банківських послуг, надавши Банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 10 травня 2019 року. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, підписанням заяви відповідачка підтвердила те, що ознайомлена з Умовами та правилами, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms. На підставі виявленого бажання, відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано картку для виплат. В порушення умов договору відповідачкою 27 квітня 2022 року було здійснено видаткові операції за своїм картковим рахунком, внаслідок чого станом на кінець вказаного банківського дня на картковому рахунку відповідачки утворився від`ємний платіжний баланс у розмірі -414,17 доларів США. Позивач вказує, ці операції не були прогнозовані для банку за розміром суми та часом виникнення, оскільки ініційовані були самою відповідачкою, а кредитний ліміт, при цьому, дорівнював 0 гривень/доларів США. Таким чином, внаслідок дій відповідачки на її картковому рахунку виник несанкціонований овердрафт. Зазначено, що за вказаними умовами договору відповідачка повинна була повернути заборгованість з несанкціонованого овердрафту не пізніше 31 травня 2022 року, проте вона цього не зробила, внаслідок чого, станом на 31 жовтня 2022 року, за нею утворилася прострочена заборгованість у розмірі 490,05 доларів США, яка складається із простроченої заборгованості за тілом несанкціонованого овердрафту у сумі 400,25 доларів США та 89,80 доларів США заборгованості за відсотками. На підставі викладеного АТ КБ Приватбанк просили суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість з несанкціонованого овердрафту та процентів за його користування у розмірі 490,05 доларів США станом на 31 жовтня 2022 року, судові витрати у розмірі 2481 грн.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року залишено без задоволення позовні вимоги АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі АТ КБ Приватбанк просить заочне рішення суду від 10 липня 2023 року скасувати на ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ Приватбанк у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачкою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Звернувшись до суду із вказаним позовом, АТ КБ Приватбанк зазначили, що 23 листопада 2012 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву позивача № б/н від 23 листопада 2012 року про отримання банківських послуг. Відповідно до анкети-заяви, відповідачка погодилася з тим, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 11).

З наданого банком розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, ОСОБА_1 має прострочену заборгованість за договором б/н від 23 листопада 2012 року станом на 31 жовтня 2022 року у розмірі 490,05 доларів США, яка складається із простроченої заборгованості за тілом несанкціонованого овердрафту у сумі 400,25 доларів США та 89,80 доларів США заборгованості за відсотками (а.с. 4, 5, 7-10).

На підтвердження того, що між банком і відповідачкою було укладено договір про надання кредиту, позивачем надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ Приватбанк (яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, становлять договір про надання банківських послуг) від 23 листопада 2012 року та, яка підписана від імені ОСОБА_1 23 листопада 2012 року (а.с.11).

Як вбачається із Анкети-заяви від 23 листопада 2012 року, у ній зазначені персональні дані відповідача ОСОБА_1 щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, РНОКПП, місця роботи та розміру доходу та бажання відповідача отримати на своє ім`я депозиту.

У вказаній заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомилася з договором про надання банківських послуг та погодилася з ними.

Також позичальник висловила свою згоду, що дана заява, разом з Умовами, Правилами надання банківських послуг у АТ КБ Приватбанк та Тарифами, становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява підписана відповідачкою 23 листопада 2012 року (а.с.11).

Банком надано Анкету-заяву Про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 10 травня 2019 року, в якій зазначено персональні дані відповідача ОСОБА_1 щодо дати її народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, РНОКПП, місця роботи та розміру доходу (а.с.12, 13).

У вказаній заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомилася з договором про надання банківських послуг та погодилася з ними. Позичальник висловила свою згоду, що дана заява, разом з Умовами, Правилами надання банківських послуг у АТ КБ Приватбанк та Тарифами, становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява підписана відповідачем 10 травня 2019 року (а.с. 12, 13).

Однак, вказані Анкети-заяви не містить жодних даних про те, яку саме картку отримала відповідач, строк її дії, та розмір наданого кредиту, номеру карткового рахунку, дати вручення картки відповідачу, повідомлення їй пін-коду.

Про вид картки не вказано ані в Анкеті-заяви від 23 листопада 2012 року, ані в Анкеті-заяві від 10 травня 2019 року, тому, банком не надано доказів, що вказані заяви стосуються саме кредитного договору б/н від 23 листопада 2012 року.

Крім того, із вказаних двох Анкет-заяв вбачається, що договір про надання банківських послуг ОСОБА_1 не видавався, ані 23 листопада 2012 року, ані 10 травня 2019 року.

Банком до позову додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» розміщеного на сайті www.privatbank.ua, які не містять відомостей щодо того, яку саме картку видано відповідачці, а також не містять підпису відповідача (а. с. 16-46)

При цьому, Витяг з Тарифів, який є складовою банківського договору, банком суду взагалі не наданий.

Банком було надано суду копію довідки про надання відповідачці за кредитним договором б/н кредитних карток № НОМЕР_1 від 28 липня 2015 року, №466262 від 13 жовтня 2015 року, №492788 від 10 травня 2019 року та №790212 від 27 квітня 2022 року із типом картки Картка для виплат, не вбачається, взагалі за яким кредитним договором вони надані та яким чином вони стосуються кредитного договору №б/н від 23 листопада 2012 року (а с. 6).

Приписами ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, відповідно до вимог ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів.

Згідно з вимогами п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України Про захист прав споживачів, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Крім того, банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за несанкціонованим овердрафтом, також просив стягнути заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ Приватбанк, розміщений на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

У справі, що розглядається, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ Приватбанк в період із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ Приватбанк, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більш співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ Приватбанк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ Приватбанк розміщений на сайті www.privatbank.ua/terms не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 листопада 2012 року шляхом підписання Анкети-заяви 23 листопада 2012 року та/чи Анкети-заяви від 10 травня 2019 року.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та, унеможливив покладання на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту банку позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У Анкеті-заяві позичальника від 23 листопада 2012 року відсутня процентна ставка.

У Анкеті-заяві від 10 травня 2019 року відсутня процентна ставка та умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Таким чином, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження погодження з відповідачкою сплати відсотків позивачем суду надано не було.

Слід зазначити, приписами п. 336 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 визначено, що первинні документи і додатки до них це документи, що фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах. До них відносяться: касові банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-меморіальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо.

Банком надано суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 23 листопада 2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31 жовтня 2022 року за період з 18 травня 2015 року по 31 жовтня 2022 року, який не охоплює весь період боргових зобов`язань, оскільки, як вказує на те сам позивач, договір ним укладено з відповідачкою 23 листопада 2012 року, а розрахунок надано починаючи з серпня 2015 року (а.с.4, 5).

При цьому, із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 18 серпня 2015 року по 17 квітня 2022 року Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та всі інші показники, крім Суми погашення за наданим кредитом, становлять 0.

Натомість, заборгованість у вигляді Залишку поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у сумі 400,25 доларів США та Нарахованих відсотків…, виникла лише 27 квітня 2022 року, тоді коли, договір укладено у листопаді 2012 року.

Також, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що у період часу з 18 серпня 2015 року по 14 квітня 2022 року, відповідачем здійснювалися платежі в рахунок Суми погашення за наданим кредитом на загальну суму 9066,9 доларів США.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем на обґрунтування позовних вимог, є неналежним та недостатнім доказом для підтвердження позовних вимог.

Надана позивачем виписка по карткових рахунках відповідача також обґрунтовано не взята судом до уваги, оскільки вона надана за період часу з 18 серпня 2015 року по 30 вересня 2022 року, тоді, як кредитний договір сторонами укладено 23 листопада 2012 року, а заборгованість позивач просить суд стягнути станом на 31 жовтня 2022 року.

Тобто, вказана виписка не охоплює оскаржений період заборгованості, а відтак у суду відсутня можливість перевірити рух коштів по вказаним у ній рахункам, а також перевірити суми використаних кредитних коштів відповідачкою за вказаним кредитним договором та суми внесених ним коштів в рахунок погашення заборгованості.

Також, судом встановлено, що вказана виписка містить інформацію про рух/списання/надходження грошових коштів з/на рахунку відповідачки, зокрема: у 2022 році 30 квітня, 31 травня, 30 червня, 31 серпня, 30 вересня без зазначення з якого карткового рахунку здійснюється списання.

Крім того, з вказаної виписки вбачається, що позивачем з відповідачки списувалися відсотки за овердрафт та за прострочений овердрафт, які не погоджені з відповідачкою, оскільки жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження вказаного, банком суду надано не було.

Також, надані банком Анкети-заяви, виписка по картковому рахунку, розрахунок заборгованості не містять жодних відомостей щодо встановленого позивачем позичальнику ОСОБА_1 розміру кредитного ліміту.

Банк не надав суду у якості доказу належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів на підставі вказаної Анкети-заяви від 23 листопада 2012 року та кредитного договору б/н від 23 листопада 2012 року на відповідний рахунок відповідачки, та згідно з яким можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачці саме як кредитні кошти чи ліміт якого, не санкціоновано перевищила відповідач.

Таким чином, докази, якими банк обґрунтовує обставини щодо наявності у відповідача заборгованості за несанкціонованим тілом овердрафту та нарахованими відсотками в розумінні ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України, є неналежними та недостатніми для підтвердження позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, відмовивши банку у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості з несанкціонованого овердрафту.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог АТ КБ Приватбанк є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норма матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк залишити без задоволення.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова