ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/792/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/1996/22 Категорія: 331400000 Колісник Л.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіНовіков О.М., Гончар Н.І.
секретар Широкова Г.К.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2023 (повний текст складено 21.02.2023, суддя в суді першої інстанції Колісник Л.О.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Канівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства,

в с т а н о в и в :

у грудні 2022 року ОСОБА_2 подала до суду заяву в порядку окремого провадження про встановлення факту батьківства ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи про те, що з липня 2007 року до травня 2016 року вона проживала однією сім`єю без укладення шлюбу з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна дитина - син ОСОБА_4 . Запис про батька дитини був зроблений заявником у відповідності до вимог ст. 135 СК України зі слів матері. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Встановлення факту батьківства необхідно заявниці для призначення пенсії по втраті годувальника для неповнолітньої дитини.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2023 вимоги заяви у справі задоволено у повному обсязі. Суд погодився з доводами поданої у справі заяви, як обґрунтованими та такими, що підтверджуються наданими доказами.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у розгляді справи, однак питання про права та обов`язки якої вирішено рішенням суду, подала через відділення поштового зв`язку 10.04.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та залишити вимоги заяви у справі без розгляду. В обґрунтування вказано на те, що у даній праві наявний спір про право, оскільки вона є дружиною ОСОБА_3 , якого вбито на війні з росією 31.08.2022. Скаржник зверталася за оформленням одноразової грошової допомоги дружині військовослужбовця, що загинув, однак у її проведенні було відмовлено з тих підстав, що за такою виплатою уже звернулася ОСОБА_2 заявник у цій справі. Відтак має місце спір про право на отримання відповідної грошової виплати, при вирішення якого і має встановлюватися факт, про який стверджує заявник.

У відзиві на вказану апеляційну скаргу представник заявниці ОСОБА_2 просив апеляцій скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважає його законним та належним чином обґрунтованим, заінтересована особа по даній справі - Канівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вказала, що покладається на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У даній справі предметом судового розгляду були вимоги, заявлені в порядку окремого провадження, про встановлення факту батьківства загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , для отримання в подальшому пенсії по втраті годувальника.

Так згідно положень ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пункт 5 частини 2 цієї статті передбачає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Крім того, ч.6 ст.294 ЦПК України передбачає якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З матеріалів справи слідує, що заявник ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства для реалізації права на отримання пенсії по втраті годувальника.

Одночасно, скаржник ОСОБА_1 , як дружина загиблого ОСОБА_3 , ставить під сумнів дане право, стверджуючи про власний інтерес у отриманні відповідної одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, оскільки, як вбачається з наданих нею суду доказів, ОСОБА_2 на підставі вищевказаного оспорюваного рішення, як мати малолітньої дитини, вже звернулася до відповідного структурного підрозділу Міністерства оборони України за отриманням вказаної допомоги і їй дані кошти були нараховані. Отже в даному випадку у справі наявний спір про право, в тому числі, і на отримання грошової виплати, як законного представника малолітньої дитини та члена сім`ї військовослужбовця, що загинув.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав ( ч.1 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні, можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом п. 2 ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом , відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його управління в районах, містах є суб`єктами владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Отже вимога заявника у цій справі пов`язана з доведенням наявності у неї підстав для призначення та виплати соціальних платежів, а саме - пенсії по втраті годувальника, і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Відповідно, колегія суддів приходить до висновку про те, що даний спір стосовно права на отримання пенсії по втраті годувальника є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

При цьому заявнику слід звернути увагу на те, що з правових висновків ВС у постанові від 22.03.2023 у справі №290/289/22, які в силу приписів ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковими для врахування судами, вбачається, що вирішення усіх без винятку спорів з приводу виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, має здійснюватися також у порядку адміністративного судочинства.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження у справі підлягає до закриття якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами 1, 2 статті 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Отже рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2023 у даній справі слід скасувати у зв`язку з порушенням норм процесуального права та прийняти постанову про закриття провадження у справі, роз`яснивши заявнику право на звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

Відтак, апеляційна скарга, подана у справі, підлягає до часткового задоволення.

Частиною 1 статті 256 ЦПК України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Таким чином заявник вправі протягом 10 днів з моменту отримання цієї постанови звернутися до Черкаського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Крім того, вирішуючи питання про компенсацію за рахунок позивача судових витрат на правову допомогу, апеляційний суд враховує, що за вимогами ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У даному випадку доказів того, що позивач, звертаючись із заявою у цій справі до суду, діяв недобросовісно чи необґрунтовано, матеріали справи не містять. Саме по собі помилкове визначення юрисдикційності справи заявником не може слугувати єдиною підставою для покладення на нього витрат інших у часників у справі. Відтак, вирішення питання про компенсацію понесених витрат на правову допомогу на даний момент буде передчасним.

Керуючись ст. ст. 142, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2023 у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Канівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства - скасувати.

Провадження у даній цивільній справі закрити.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що розгляд її вимог відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Заявник вправі протягом 10 днів з моменту отримання цієї постанови звернутися до Черкаського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством .

Повну постанову складено 24.05.2023.

Суддя-доповідач

Судді