Дата документу 25.05.2023 Справа № 336/6952/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/6952/22 Головуючий у 1 інстанції: Петренко Л.В.
№ 22-ц/807/1003/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник адвокат Кравченко Ольга Василівна, до ОСОБА_1 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ

В грудні 2022 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник адвокат Кравченко Ольга Василівна звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою відповідача, ОСОБА_1 .

31 серпня 2021 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя ухвалив рішення у справі № 336/2330/21, згідно з яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.03.2021 року на період навчання по 30.06.2024 року.

06 грудня 2021 року Запорізький апеляційний суд прийняв постанову у справі № 336/2330/21, згідно з якою зазначене рішення Шевченківського районного суду від 31.08.2021 року залишив без змін.

14 грудня 2021 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя видав позивачці виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.03.2021 року на період навчання по 30.06.2024 року.

Задля примусового виконання вказаного рішення ОСОБА_5 звернулася до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у результаті чого було відкрите виконавче провадження ВП 70164814. що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2022.

Попри це, свій батьківський обов`язок з утримання повнолітньої дочки відповідач належним чином не виконує. Станом на 29.11.2022 року у відповідача утворилася заборгованість зі сплати аліментів у сумі 324 298,38 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. 29.11.2022 року.

Згідно з рішенням суду аліменти з відповідача підлягають стягнення, починаючи з 27 березня 2021 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 сплачував аліменти несвоєчасно, не регулярно і не в повному обсязі. У квітні 2022 року він сплатив 10000,00 грн., у травні 2022 року 20000,00 грн., у червні 2022 року 10000,00 грн., у липні 2022 року 10000,00 грн., у серпні 2022 року 26000,00 грн., у вересні 2022 року 12267,46 грн.

Зазначені кошти у сумі 88267,46 грн. зараховані на погашення заборгованості за квітень-серпень 2021 року. Заборгованість з вересня 2021 року по жовтень 2022 року залишається не погашеною. Право на отримання неустойки за квітень 2021 року виникло у позивача 01 травня 2021 року. З огляду на часткове погашення ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, загальна кількість днів прострочення аліментних платежів, починаючи з вересня 2021 року становить 435 днів.

Загальна сума неустойки (пені) становить 1 098 178,09 грн.

Водночас, приписи ст. 196 СК України обмежують розмір пені за прострочення сплати аліментів 100 відсотками заборгованості з їх сплати, а тому стягненню з відповідача підлягають 324 298,38 грн.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, стягнути з ОСОБА_1 , на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на її утримання у сумі 324 298,38 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір пені та врахувавши обставини, що не враховані судом першої інстанції, стягнувши з нього на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 13690,58 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечила проти доводів апелянта, посилаючись на відсутність вини стягувача аліментів з виникнення заборгованості по їх сплати у відповідача та на безпідставність тверджень апелянта щодо надмірного розміру аліментів.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою відповідача, ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції міста Запоріжжя 10 квітня 2003 року, актовий запис № 333, серії НОМЕР_1 .

31 серпня 2021 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя ухвалив рішення у справі № 336/2330/21, згідно з яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.03.2021 року на період навчання по 30.06.2024 року.

06 грудня 2021 року Запорізький апеляційний суд прийняв постанову у справі № 336/2330/21, згідно з якою зазначене рішення Шевченківського районного суду від 31.08.2021 року залишив без змін.

14 грудня 2021 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя видав позивачу виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.03.2021 року на період навчання по 30.06.2024 року.

ОСОБА_3 є студентом 3 курсу освітнього рівня бакалавр факультету соціальної педагогіки та психології, спеціальності психологія, освітньої програми психологія, денної форми здобуття освіти Запорізького національного університету з 02.10.2020 року по 30.06.2024 року за умови успішного виконання навчального плану, що підтверджується довідкою від 24.01.2023 року.

10 січня 2022 року було відкрито виконавче провадження Першим Київським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі ВП 68093624 та 05 липня 2022 року виконавчий лист повернуто стягувачу згідно з п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача), зазначено як завершено, що підтверджується інформацією про виконавче провадження, постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.07.2022 року та листом щодо розгляду звернень від 03.08.2022 року. Відрахувань за виконавчим листом не здійснювалося.

Позивач ОСОБА_3 зверталась і в ТОВ «Адама Україна» за місцем роботи відповідача з заявою про перерахування аліментів за виконавчим листом, де було зазначено відповідні реквізити, що підтверджується відповідною заявою та квитанцією про її направлення.

Позивач ОСОБА_3 зверталась до Департаменту державної виконавчої служби та Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області щодо виконання судового рішення. На вказані звернення отримала інформацію щодо виконання судового рішення та порядку звернення з виконавчим листом до відповідного органу державної виконавчої служби (відповіді від 31.08.22 року за № 74332/П-21325/20.4.1 та відповідь за № П-4562 від 01.09.2022 року).

25 жовтня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про відкриття виконавчого провадження.

26 жовтня 2022 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 336/2330/21 виданого 14 грудня 2021 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя, ВП № 70164814.

01 листопада 2022 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні ВП № 70164814 та направлено до виконання в ТОВ «Адама Україна».

Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Адама Україна» щодо ОСОБА_1 виданого за виконавчим документом виконавчий лист № 336/2330/21 (провадження 2/336/2482/2021) виданий 14.12.2021 року за період з 01 серпня 2022 року по 30 вересня 2022 року утримана сума (відсток, частка стягнення 1/6): серпень 2022 року 26000,00 грн., вересень 2022 року 12267,46 грн., всього 38267,46 грн.

Відповідно до відповіді на вимогу ТОВ «Адама Україна» повідомило Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення аліментів з ОСОБА_1 наступне: 29.07.2022 року ТОВ «Адама Україна» отримало лист-заяву про надання виконавчого листа № 336/2330/21 виданого 14.12.2021 року (провадження 2/336/2482/2021) та рішення суду від ОСОБА_3 , вказаний лист зареєстровано під вх. № 90 від 29.07.2022 року. На момент отримання вказаного листа заробітна плата ТОВ «Адама Україна» за липень була вже виплачена. Починаючи з серпня ТОВ «Адама Україна» почало стягувати аліменти за вказаним виконавчим листом в розмірі 1/6 від місячного доходу боржника та перераховувати на рахунок ОСОБА_3 згідно реквізитів вказаних в листі. Аліменти за серпень та вересень 2022 року були утримані з місячного доходу ОСОБА_1 та перераховані на рахунок ОСОБА_3 . 03 жовтня 2022 року ОСОБА_3 надіслала лист з проханням повернути оригінал виконавчого листа на зазначену нею адресу, що було виконано. Починаючи з жовтня утримання аліментів припинилось у зв`язку з відсутністю підстави для утримання.

Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Адама Україна» щодо ОСОБА_1 за постановою від 01.11.2022 року ВП № 70164814 виданою за виконавчим документом виконавчий лист № 336/2330/21 виданий 14.12.2021 року за період з 01 листопада 2022 року по 31 грудня 2022 року утримана сума (відсоток, частка стягнення 1/6 поточні аліменти та решта до 50 % - погашення боргу): листопад 2022 року 36 842,15 грн. (погашення боргу в сумі 24561,43 грн. (залишок боргу), 12280,72 грн. погашення поточних аліментів); грудень 2022 року 36 844,48 грн. (погашення боргу в сумі 24562,99 грн. (залишок боргу), 12281,49 грн. погашення поточних аліментів).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 29.11.2022 року сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 324298,38 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно врахував матеріальний та сімейний стан платника аліментів, а також зважаючи на той факт, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватися на непомірний тягар для нього, вірно вважав, що є підстави для зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів до 20 % - 64 859,66 грн., що відповідає принципу пропорційності відповідальності відповідача за невиконання аліментних зобов`язань.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст. 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, який в повній мірі відповідає позиції Великої Палати Верховного суду викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Позивач, з урахуванням ч. 1 ст. 196 СК України, просила суд стягнути на користь позивача заборгованість пені за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2021 року по 09 грудня 2022 року в сумі 324 298,38 грн., тобто 100 відсотків заборгованості.

Встановлено, що всі сплачені відповідачем суми платежів враховані державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що сторонами не заперечувалось.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Приписи ст. 196 СК України обмежують розмір пені за прострочення сплати аліментів 100 відсотками заборгованості з їх сплати, а тому розмір пені становить 324 298,38 грн.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу.

На підставі наведеного суд, вирішуючи спір щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, враховуючи вказані обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, матеріальний та сімейний стан платника аліментів, а також враховуючи той факт, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватися на непомірний тягар для нього, вважає, що є підстави для зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів до 20 % - 64 859,66 грн. Вказане, на думку суду буде відповідати принципу пропорційності відповідальності відповідача за невиконання аліментних зобов`язань.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що суд повинен був звільнити відповідача від сплати аліментів за період з січня по квітень 2022 року, оскільки останній не знав про відкрите виконавче провадження, а позивач не надала відповідачу реквізити рахунку для сплати аліментів відхиляються судовою колегією як необґрунтовані та безпідставні.

Законодавство покладає на особу зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, при цьому, якщо аліменти стягуються за рішенням суду, то невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку має негативні наслідки у вигляді додаткової відповідальності. Вина у сімейних правовідносинах характеризується тим, що особа усвідомлювала протиправність своєї поведінки, передбачала або повинна була передбачати настання шкідливого результату, бажала його настання або відносилась до нього байдуже. Форма вини не має принципового значення у сімейних правовідносинах. Саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а стягнення пені за весь час прострочення стає невідворотним.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність відповідачем того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини або умислу та що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідач не цікавився виконавчим провадженням, наявною заборгованістю, а також не надав суду доказів того, що заборгованість по аліментах виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем. Разом з тим відповідачем не доведено, що ним вжито усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Окрім того, судова колегія зауважує, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було враховано матеріальний та сімейний стан платника аліментівта зменшено суму пені на 80 відсотків від заявлених позивачем вимог.

За приписами ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Такими обставинами - матеріальним та сімейним станом може бути, наприклад, наявність тяжко хворого члена сім`ї боржника, або наявність іншої неповнолітньої дитини, яких боржник зобов`язаний утримувати тощо.

Повне звільнення платника аліментів від сплати неустойки (пені) законом не передбачено, за винятком випадку, коли він є неповнолітньою особою.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти до висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався, а доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права спростовуються матеріалами справи.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості за договором позики.

Зазначене рішення є мотивованим, узгоджується з іншими встановленими обставинами справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2023 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 25 травня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков