ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6098/23 Справа № 199/3903/21 Суддя у 1-й інстанції - Авраменко А.М. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року у справі № 199/3903/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання (суддя першої інстанції Авраменко А.М.),-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, яку в подальшому було уточнено.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний момент навчається на третьому курсі Національного технічного університету «Дніпропетровська політехніка» на факультеті інформаційних технологій на денній формі навчання на контрактній основі. Добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає.

На підставі наведеного позивачка з урахуванням уточнень просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання та понесені судові витрати на отримання правової допомоги в сумі 8200,00 грн.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно, починаючи з 29 травня 2021 року і до досягнення повнолітнім сином двадцяти трьох років або до завершення навчання (в залежності від того, яка подія настане першою).

У задоволенні іншої частини позовних вимоги відмовлено.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2700,00 грн.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8200,00 грн. задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 понесені судові витрати на отримання правової допомоги в сумі 3000,00 грн. відповідно до акту № 4.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2700,00 грн. замість 8200,00 грн. є таким, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн. з тих підстав, що за актом № 1 до зазначеної суми вартості правової допомоги включено послуги адвоката з участі у судових засіданнях по справі, однак, фактично представник позивача (адвокат) у жодному судовому засіданні участі не приймала, а вартість такої послуги, як і інших послуг за цим актом, окремо не вказано, що виключає можливість відокремлення вартості фактично не наданої послуги із загальної суми за актом № 1, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи, так як справа тривалий час перебувала в провадженні суду першої інстанції, а також двічі була на розгляді в суді апеляційної інстанції, після чого справа поверталась до суду першої інстанції для продовження розгляду та за весь цей час адвокат супроводжувала справу та складала відповідні процесуальні документи.

Також, апелянт звертає увагу на те, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Крім того, апелянт посилається на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.

25 травня 2023 року матеріали цивільної справи № 199/3903/21 надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29травня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали про відкриття провадження сторонам у справі та копію апеляційної скарги відповідачу ОСОБА_2 було надіслано супровідним листом від 29.05.2023 року, засобами поштового зв`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що предметом позову є стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2700,00 грн., суд першої інстанції послався на те, що за актом № 1 прийому - передачі послуг включено послугу адвоката за участь в судових засіданнях, в яких вона участь не приймала, а вартість такої послуги окремо не вказана.

Дніпровський апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про те, що справа № 199/3903/21 два рази була на розгляді в Дніпровському апеляційному суді, два рази суд другої інстанції повертав її до суду першої інстанції для продовження розгляду і тільки на третій раз справа була вирішена по суті і весь цей час адвокат супроводжував справу та складав документи, тому задоволення позову в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2700,00 грн. замість 8200,00 грн. вважає таким, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за актом № 1 до зазначеної суми вартості правової допомоги включено послугу адвоката з участі у судових засіданнях по справі, однак фактично представник позивача (адвокат) у жодному судовому засіданні участі не приймала, а вартість такої послуги, як і інших послуг за цим актом, окремо не вказано, що виключає можливість виокремлення вартості фактично не наданої послуги із загальної суми за актом №1. Останнє, в свою чергу, унеможливлює як повне (буде включати вартість ненаданої послуги), так і часткове (неможливість визначення і виключення вартості ненаданої послуги) задоволення вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за актом №1.

Доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та асом, витраченим ним на виконання робіт і втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається із пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається із частини 4 вказаної вище статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку по даних сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До заяви про розподіл судових витрат адвокатом Домарацькою М.С. надано: договір про надання правової допомоги від 17.01.2022 року, Акт № 1 прийому - передачі послуг від 19 квітня 2022 року, відповідно до якого Адвокатом були надані, а Клієнтом були отримані та оплачені наступні послуги по договору про надання правової допомоги № 1/7 від 17 січня 2022 року: вивчення наданих Клієнтом документів для складання апеляційної скарги, позову; надання усних консультацій Клієнту з питань перспективи судової процедури; підготовка та складання апеляційної скарги, позову; супровід цивільної справи в судовому порядку; участь у судових засіданнях; отримання ухвали, рішень суду. За надання вищезазначених послуг Замовник сплатив суму у розмірі 5500,00 грн.

У вказаному вище акті ані часу на надання правової допомоги, ані ціни за окрему надану правову допомогу не вказано (а.с. 47), крім того, адвокат участі у судовому засіданні не приймала, тому суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в цій частині.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки Дніпровський апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , то і вимоги в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 понесених судових витрат на отримання правової допомоги відповідно до акту № 4 в сумі 3000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3статті 389 ЦПК України.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська О.В. Халаджи