Провадження № 2/752/1278/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.06.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Ящука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення,

в с т а н о в и в:

у червні 2021 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 15.04.2021 через електронні торги він придбав квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується протоколом № 534582 про проведення електронних торгів та актом про реалізацію предмета іпотеки від 27.04.2021 (ВП № НОМЕР_1), винесеного при примусовому виконанні виконавчого листа №752/15911/15-ц від 14.03.2016, що видав Голосіївський районний суд м. Києва.

29 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кондрою Л. В. було зареєстровано за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.04.2021, індексний номер витягу: 255044961 та свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом від 29.04.2021 (зареєстровано в реєстрі за № 1100).

Позивач вказав, що повноцінно не може розпоряджатись квартирою, оскільки зареєстровані у ній відповідачі, надалі продовжують проживати у придбаній ним квартирі, користуються в необмеженому порядку комунальними послугами, чим наносять йому матеріальні збитки. У позасудовому добровільному порядку відповідачі відмовились знятись з реєстраційного обліку, звільнити квартиру, щоб позивач як власник зайшов до неї. Після придбання квартири позивач приїжджав, однак до неї його не впустили. Через реєстрацію та проживання у квартирі відповідачів позивач несе лише матеріальні збитки по сплаті комунальних платежів, не може розпоряджатись і володіти майном у повному обсязі.

У зв`язку із зазначеним просив суд усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.06.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справи у підготовче судове засідання.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до суду зустрічний позову до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення.

В обґрунтування позовних вимог вказали, що 15.04.2021 в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим В.В., відбулися прилюдні торги з примусової реалізації предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 та Банком 05.09.2007 в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором від 23.08.2007. Згідно протоколу про проведені електронні торги від 15.04.2021 ДП «Сетам» переможцем визнано ОСОБА_4 , який перерахував грошові кошти у розмірі 43 595,20 грн в якості гарантійного внеску та сплатив загальну ціну продажу 1 029 000,00 грн. 27.04.2021 приватним виконавцем Корольовим В.В. було складено та підписано акт про реалізацію предмета іпотеки, що стало підставою для перереєстрації права власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_4

ОСОБА_1 вказала, що 07.05.2021 з відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо про те, що право власності на спірну квартиру 29.04.2021 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №57944868, в зв`язку з чим у травні 2021 року звернулася до суду із позовом про визнання електронних торгів недійсними. Незважаючи на наявність ухвали про накладення судом 18.05.2021 арешту на спірну квартиру представники ОСОБА_4 замінили замки у квартирі, внаслідок чого ОСОБА_1 та члени її родини залишилися без житла, речей та документів. На підставі зазначеного ОСОБА_1 було викликано слідчу групу, проте доступ до квартири новий власник не надав, за її заявою порушено кримінальне провадження №10002166.

На підставі викладеного позивачі просили суд вселити їх у квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання вільного доступу до квартири та передачі ОСОБА_1 ключів від вказаної квартири.

19.01.2022 ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, Голосіївський районний суд м. Києва прийняв до спільного розгляду із первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення залишено без розгляду. В частині зустрічного позову розгляд справи продовжено.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала зустрічний позов, просила задовольнити з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , заперечувала проти заявлених зустрічних вимог, в зв`язку з відсутністю правових підстав для вселення, оскільки позивачі за зустрічним позовом не мешкали в спірній квартирі, правомірність набуття прав на квартиру ОСОБА_4 підтверджена судом.

Позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

За відсутності заперечень представників сторін, які з`явилися у судове засідання, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Згідно положень частини першої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.

Кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право (стаття 16 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова В.В. 13.08.2019 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 24.11.2015 № 752/15911/15-ц, виданого на підставі заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24.11.2015 про стягнення солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором від 23.08.2007 № ML-006/1608/2007 у розмірі 86 930, 09 швейцарських франків, що еквівалентно 1 991 890, 96 грн.

27.04.2021 приватним виконавцем Корольовим В.В. на підставі протоколу проведення електронних торгів № 534582 від 15.04.2021 складено акт про проведені електронні торги, переможцем визнано ОСОБА_4 , ціна продажу 1 029 000,00 грн.

29.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Кондрою Л. В. видано свідоцтво про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

З Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.04.2021 вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №57944868 від 29.04.2021.

У відповідності до вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 319 цього ж Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з положень ст. 328 ЦК України країни право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Судом встановлено, що 15 квітня 2021 року проведено електронні торги, що підтверджується протоколом № 534582 про проведення електронних торгів та актом про реалізацію предмета іпотеки від 27.04.2021 (ВП НОМЕР_2), винесеного при примусовому виконанні виконавчого листа №752/15911/15-ц від 14.03.2016, виданого Голосіївським районним судом м.Києва. Предмет продажу - квартира АДРЕСА_1 .

29 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кондрою Л. В. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.04.2021, індексний номер витягу: 255044961 та свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кондрою Л. В. 29.04.2021 (зареєстровано в реєстрі за № 1100).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом позивачі вказували на те, що спірна квартира вибула з їх володіння незаконно, оскільки була придбана не за рахунок кредитних коштів, а тому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягають виселенню з неї, оскільки не мають іншого житла.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною третьою статті 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (стаття 76 ЦПК).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин другої, третьої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 22.09.2004 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О. С., за реєстровим №7471.

05.09.2007 квартира АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_1 в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» на підставі договору іпотеки №PCL-006/1608/2007 з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитними договорами № ML-006/1608/2007 від 23.08.2007 та № ML-006/1609/2007 від 05.09.2007.

29 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кондрою Л. В. право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.04.2021.

Отже, право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру припинено 29.04.2021. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що позивачі не є членами родини відповідача, ОСОБА_4 не має перед позивачами жодних зобов`язань, судове рішення про солідарне стягнення заборгованості з позивачів за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором ухвалено судом ще у 2015 році та його виконання відбулося у 2021 році шляхом проведення елетронних торгів з реалізації іпотечного майна.

Рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання електронних торгів з продажу іпотечного майна недійсними і повернення його у власність ОСОБА_1 , стороною позивача не надано, тобто не встановлено на момент розгляду справи незаконність набуття права власності відповідачем на спірну квартиру.

Позивачі не проживали в спірній квартирі на момент вселення відповідача, і доказів щодо неправомірності позбавлення їх права користування майном суду не надано.

Надаючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення по суті предмету позову, суд вважає недоведеною позицію позивачів щодо наявності підстав для їх вселення у спірну квартиру, оскільки внаслідок неналежного виконання кредитних зобов`язань перед Банком, спірна квартира (яка була передана в іпотеку банку) вибула із власності ОСОБА_1 внаслідок її реалізації шляхом продажу на електронних торгах, та право власності на вказану квартиру набуте ОСОБА_4 , що не призводить до порушення права позивачів, а тому позов є необґрунтованим та такими, що не підлягає задоволенню.

З огляду на підстави відмови у задоволенні позовних вимог, зокрема у зв`язку із відсутністю порушеного права або інтересу, судом не надається оцінка іншим доводам, на які позивачі посилаються, як на підстави для задоволення позову, оскільки зазначені вище норми закону дають підстави для можливого захисту лише тих прав, які виникли або існували на законній підставі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а тому з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачам.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя