ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 670/108/23

Провадження № 22-ц/4820/1298/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 670/108/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2023 року в складі судді Волкової О.М. у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 18 січня 2007 року в розмірі 31095 грн. 25 коп. та 2684 грн, сплаченого судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до банку та підписала Анкету-заяву № б/н від 18 січня 2007 року, згідно якої отримала кредитну карту з початковим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено. Це підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданої до позовної заяви.

Також зазначає, що відповідачка при зверненні до банку, підписала Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Таким чином позивач вважав, що позичальник своїм підписом підтвердила знайомлення та надання їй документів в письмовому вигляді.

Отже, ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, для користування кредитним рахунком відповідачка отримала кредитну картку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідачка при укладенні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачка в свою чергу зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, однак, свої зобов`язання належним чином не виконала.

У зв`язку із неналежним виконанням умов Договору, відповідачка станом на 31.12.2022 року мала кредитну заборгованість в розмірі 31 093 грн. 25 коп., яка складається з 1875 грн. 60 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 28 658 грн. 59 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 71 грн 21 коп - нарахованої пені; 487 грн 85 коп - комісії, вказаний розмір заборгованості банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Заочним рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1875 грн. 60 коп. заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором від 18 січня 2007 року та судові витрати в сумі 161 грн. 04 коп, в решті позову відмовлено.

АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позову, просить в цій частині рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Так, вказує, що судом першої інстанції прийнято рішення без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі. Апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками та комісії у зв`язку з недотриманням АТ КБ «ПриватБанк» вимог законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, є помилковим.

Апелянт, вказує, що суд відмовляючи в позові не звернув уваги на те, що підписана ОСОБА_1 . Заява від 19 лютого 2007 року містить базову відсоткову ставку за користування кредитом 22,8% на рік та розмір комісії за кредитне обслуговування - 1% від суми заборгованості, тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були погоджені умови щодо розміру відсоткової ставки та комісії, яка буде заснована банком у разі прострочення повернення кредиту. Таким чином, суд мав би стягнути заборгованість за процентами, згідно умов підписаної відповідачем заяви.

Крім того, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_1 особисто звернувся до банку, бажаючи отримати кредит, активувала кредитну картку та користувалася кредитними коштами, а часткове погашення кредиту відповідачкою, свідчить про визнання нею заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Таким чином, розглядаючи спір суд не в повній мірі перевірив всі обставини справи, а також не врахував судову практику з вирішенні справ з аналогічними правовідносинами.

Рішення суду в частині стягнення з відповідачки грошових коштів в сумі 1875 грн. 68 коп. тіла кредиту в апеляційному порядку не оскаржено та в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 19 лютого 2007 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

У вказаній заяві, підписаній відповідачкою, сторонами було погоджено початковий кредитний ліміт в розмірі 250 грн., розмір базової процентної ставки за кредитом становить 22,8 % на рік, розмір комісії за кредитне обслуговування - 1% від суми заборгованості.

До анкети-заяви Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору, позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, розмір якого становив 21 600 грн та в подальшому був зменшений до 0,00 грн.

На виконання умов договору, ОСОБА_1 було видано кредитну картку НОМЕР_1 з терміном дії до 01/2013 року.

Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідачка користувалася, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.

За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 31 грудня 2022 року ОСОБА_1 має кредитну заборгованість в розмірі 35 682 грн 40 коп., однак банк просив стягнути з відповідачки 310903 грн 25 коп заборгованості, яка складається з 1875 грн 60 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 28668 грн 59 коп - заборгованість за нарахованими відсотками, 71 грн 21 коп - пені та 487 грн 85 коп - комісії.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту, відсотків, пені та комісії за користування кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» надав суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 31 грудня 2022 року, виписку по рахунку, заяву позичальника від 19 лютого 2007 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

В той же час, відмовляючи в позові про стягнення нарахованих відсотків, суд помилково послався, що між сторонами не було погоджено розмір базової процентної ставки за користування кредитними коштами та розмір комісії.

В підписаній позичальником Заяві, сторони погодили розмір базової процентної ставки за кредитом в сумі 22,8% на рік або 1,9 % на місяць на залишок заборгованості, а також розмір комісії 1% від суми заборгованості.

Як вбачається, з наданого банком розрахунку заборгованості, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, нараховувався з 18.01.2007 р. по 31.12.2012 р. - 22,8 %, з 01.01.2013р. до 01.06.2019 р. в розмірі 30% на рік.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно заяви ОСОБА_1 між банком і нею було погоджено розмір базової процентної ставки 22,8 річних або 1,9% на місяць за користування кредитними коштами.

Відтак, банк має право на отримання відсотків за користування кредитними коштами за період з 19 лютого 2007 року (з моменту підписання заяви) по 01 січня 2013 року ( строк закінчення дії картки).

Як вбачається з наданого банком розрахунку, розділ 9 «нараховано відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом» та Графи 10 «нараховано відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом», банком за період з 19 лютого 2007 року по 01.01.2013 року нараховано 2 943 грн 50 коп відсотків за користування кредитом, однак з графи 11 « сплачено відсотків» вбачається, що ОСОБА_1 сплачено - 1620 грн 38 коп відсотків, тому недоплаченими залишилося ще 1323 грн 12 коп заборгованості по відсотках, вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь банку.

За таких обставин колегія суддів, приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитними коштами повинен бути розрахований в межах погодженої сторонами процентної ставки до 1,9% в місяць або 22,8 % річних та на строк дії картки, як це погоджено сторонами при укладенні кредитного договору.

Отже сторонами було обумовлено та погоджено умови договору щодо процентної ставки за користування кредитом, строків сплати кредиту, розміру штрафних санкцій тощо.

Однак, визначаючи розмір процентів за користування кредитом, які нараховані після 01 січня 2013 року колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 отримала кредитну картку НОМЕР_1 з терміном дії до 01/2013 року і якою відповідач користувалась.

Тобто фактично відповідач могла користуватись кредитними коштами та відповідно здійснювати погашення по кредиту через дану картку лише до 01 січня 2013 року.

Враховуючи правову природу даного кредитну договору, а саме, що позивач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, а також те, що в позовній заяві сам позивач вказав, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, то слід дійти висновку, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку - 01 січня 2013 року.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року, провадження №61-88св17 (справа №2120/12694/12).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Судом встановлено, що строк дії картки закінчується останнього дня 01 січня 2013 року, отже момент закінчення строку кредитування теж 01 січня 2013 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 01 січня 2013 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування коштами.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

З цих підстав в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування коштами, нарахованими банком після 01 січня 2013 року слід відмовити.

З цих же підстав слід відхилити доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову про стягнення відсотків по кредиту за весь період часу.

Щодо вимог банку про стягнення з відповідачки, окрім нарахованої суми заборгованості по відсотках ще 71 грн 21 коп - нарахованої пені та 487 грн 85 коп - комісії, то слід зазначити наступне.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу(частина 1статті 1050 ЦК України).

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Проте у самій заяві позичальника, яка підписана відповідачкою, не встановлені умови договору щодо стягнення неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, однак вказано про стягнення комісії у розмірі 1% від суми заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом банк визначив розмір комісії, яку має сплатити ОСОБА_1 487 грн 85 коп, відмовляючи в задоволенні цієї вимоги суд першої інстанції помилково вважав її безпідставною, оскільки умовами договору було передбачено сплату комісії за послуги банку та їх розмір.

Відтак, суд апеляційної інстанції, вважає що в цій частині вимоги банку також слід задовольнити.

Таким чином з огляду на задоволенні вимоги судом, з ОСОБА_1 на користь банку, окрім 1825 грн 60 коп - тіла кредиту, слід стягнути ще й 1323 грн 12 коп заборгованості по процентах за період з 19.02.2007 по 01.01.2013 року та 487 грн 85 коп - комісії.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та необґрунтовано відмовив банку у стягнення процентів за користування кредитними коштами, а тому рішення суду підлягає зміні з підстав невідповідності рішення суду обставинам справи та з відповідача на користь банку підлягає стягненню - 1323 грн 12 коп заборгованості по процентах за період з 19.02.2007 по 01.01.2013 року та 487 грн 85 коп - комісії.

Відповідно до ч.ч. 10. 13 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду банк просив стягнути з відповідачки на свою користь 31 093 грн 25 коп заборгованості за кредитним договором, судом вимоги банку задоволено частково стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1825 грн 60 коп - тіла кредиту, 1323 грн 12 коп - процентів за користування кредитними коштами та 487 грн 25 коп - комісії, а всього 3 636 грн 57 коп, таким чином позовні вимоги банку задоволено на 11,7% ( 3636,57х100: 31093,25).

При подачі позову банком сплачено судовий збір в сумі 2684 грн та при подачі апеляційної скарги 4260 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, понесені в суді першої інстанції - 314,02 грн. (2684х11,78%) та апеляційної інстанції в сумі 498,42 грн (4260х11,7%)

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2023 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення процентів за користування коштами, комісії та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( проживаючої с. Адамівка Хмельницького району Хмельницької області РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського 1Д, код ЄДРПУО 14360570) 1 323 грн 12 коп процентів за користування кредитними коштами та 487 грн 85 коп - комісії.

Стягнути з ОСОБА_1 ( проживаючої с. Адамівка Хмельницького району Хмельницької області НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського 1Д, код ЄДРПУО 14360570) судові витрати у вигляді сплати судового збору в суді першої інстанції в сумі 314,02 грн.

В решті позову в цій частині відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( проживаючої с. Адамівка Хмельницького району Хмельницької області РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського 1Д, код ЄДРПУО 14360570) судові витрати у вигляді сплати судового збору в суді апеляційної інстанції в сумі 498,42 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова