Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Шепетко І.О.,

за участю секретаря судового засідання - Киніва О.В.,Деркач А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання розписки недійсною, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати розписку про отримання від ОСОБА_4 коштів 108 000,00 грн. недійсною.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.10.2021 позивач був доставлений у відділення травмопункту Ужгородської центральної міської лікарні після ДТП, яке трапилося 30.09.2021 близько 23 годині 27 хвилин.

Як значиться в матеріалах справи про ДТП позивач, керуючи транспортним засобом, а саме легковим автомобілем служби таксі ТОВ «Моетаксі» по автомобільній дорозі Н-13 «Львів-Самбір-Ужгород», з населеного пункту Оноківці Ужгородського району Закарпатської області у напрямку населеного пункту Невицьке Ужгородського району Закарпатської області, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, не забезпечив безпеку дорожнього руху, у момент виникнення небезпеки для руху в`їхав у ліву задню частину спеціалізованого транспортного засобу, належного ТОВ «AVE Ужгород» марки «Мап», який знаходився на проїзній частині дороги із включеною аварійною сигналізацією та спеціальними ліхтарями жовтого кольору, внаслідок чого усі учасники ДТП отримали різного ступеня важкості травми.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позивача визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання.

На стаціонарному лікуванні позивач перебував під наглядом лікарів і цілодобовою присутності жінки ОСОБА_5 з 01.10.2021 по 15.10.2021.

Зі слів своє ї жінки позивач довідався, що 04.10.2021 в приміщенні палати, де він перебував, прийшли двоє осіб, які скористалися тимчасовою відсутністю жінки, яка відлучилася для придбання ліків в аптеці лікарні, і як з`ясувалось потім відібрали розписку про отримання від ОСОБА_4 коштів в сумі 108 000,00 грн.

Однак, ніяких коштів позивач не отримував, а розписка значиться датою 04.10.2021.

На момент написання розписки про начебто отримані від ОСОБА_4 коштів в сумі 108 000,00 грн., воєвиявлення позивача як учасника правочину не могло бути вільним і не відповідало його внутрішній волі, не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, а тому за загальними вимоги ст. 203 Цивільного кодексу тягнуть за собою недійсність вчиненого правочину.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Зазначили, що підставою визнання розписки недійсною є безпорадний стан позивача, він не усвідомлював свої дій в той момент, не міг керувати своїми вчинками. Позивач зазначив, що до нього приходило двоє людей до палати лікарні, попросили його жінку залишити їх на одинці, він майже не пам`ятає, що писав в даній розписці.

Позивач ніяких коштів від відповідача не отримував, а розписка була отримана відповідачем в присутності іншої особи в приміщенні Ужгородської центральної міської лікарні, де був доставлений у травмпункт після ДТП, яке трапилося 30.09.2021 близько 23 год. 27 хв.

На стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 перебував під наглядом лікарів і цілодобовою присутності його жінки з 01.10.2021 по 15.10.2021. Зі слів жінки, ОСОБА_1 довідався, що 04.10.2021 в приміщенні палати, де він перебував, прийшли двоє осіб, які скористалися тимчасовою відсутністю жінки, яка відлучилася для придбання ліків в аптеці лікарні, і як з`ясувалося потім, відібрали в нього розписку про начебто отримані від ОСОБА_4 коштів в сумі 108 000,00 грн. Однак, ніяких коштів ОСОБА_1 не отримував.

Оскільки, передання грошей або інших речей між сторонами не відбулося, позивач не отримував від відповідача жодних коштів, знаходився у безпомічному стані і без сторонньої допомоги не міг пересуватися, тому такий правочин є недійсним.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Зазначив, що надані позивачем документи не доводять безпорадного стану позивача. Крім того, визнання розписки недійсною не є належним способом захисту, визнання розписки недійсною не тягне за собою визнання недійсним правочину. Позивач зазначає неправдиві обставини в обґрунтування позовних вимог.

Крім того, зазначає, що зі змісту розписки слідує, що позивачем отримано від відповідача позику в сумі 108 000,00 грн., яку зобов`язується повернути у строк до 31.12.2021. Зі змісту розписки слідує, що вона складена позивачем про факт отримання позики (укладення договору позики) між ним та відповідачем.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При йому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця (зазначений висновок зроблений Верховним Судом, справа №466/6829/17).

Зазначеним вимогам розписка позивача відповідає.

Згідно зі ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; вчинення правочину проти своєї справжньої волі; наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється (зазначений висновок зроблений Верховним Судом, справа №466/6829/17).

Разом з тим, позивач та його представник не довели: факт застосування до позивача фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; вчинення правочину (укладення договору позики) проти своєї справжньої волі; наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Представлений документ розписка підтверджує факт укладення вищевказаного договору позики між позивачем і відповідачем. Сам правочин договір позики, позивач не оспорює та вимогу про визнання його недійсним суду не заявляв, обмежившись лише вимогою про визнання недійсною самої розписки, як документу, що підтверджує факт укладення правочину.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, зі змісту розписки слідує: узгодження позивачем та відповідачем, як сторонами договору позики, істотних умов договору позики; факт отримання позивачем від відповідача грошових коштів, що підтверджується змістом розписки, поясненнями позивача, який зазначив, що дана розписка власноручно ним складена; вказаною розпискою також визначено дату повернення коштів.

Позивач не довів, що грошові кошти були повернуті кредитору. Застосування фізичного чи психічного впливу під час складення розписки позивачем не доведено.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).

Судом встановлено, що 04.10.2021 ОСОБА_1 надано розписку, в якій він зазначає, що отримав від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позику в сумі сто вісім тисяч гривень, яку зобов`язується повернути у строк до 31.12.2021.

В судовому засіданні позивач підтвердив, що дана розписка ним власноручно.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості , ніж установлено договором. ( ч. 1 ст. 1051 ЦК України).

При цьому за змістом частини другої статті 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно зі ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; вчинення правочину проти своєї справжньої волі; наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється (зазначений висновок зроблений Верховним Судом, справа №466/6829/17).

Позивач покликається на те, що на момент підписання розписки, його волевиявлення, як учасника правочину не могло бути вільним і не відповідало його внутрішній волі, він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, знаходився у безпомічному стані і без сторонньої допомоги не міг пересуватися.

Як випливає з Виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №13689 [21], ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був госпіталізований з 01.01.2021 по 15.10.2021 з діагнозом: струс головного мозку, поверхнева травма волосистої частини голови, забій; забій грудної клітки; забій інших частин зап`ястка та кисті, цервікалгія. З короткого анамнезу випливає, що свідомість за ШКГ 15б, орієнтований у просторі та часі, власній особі. Активні рухи у кінцівках збережені.

Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 36 ЦК України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім`ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов`язана утримувати, у скрутне матеріальне становище. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Разом з тим, сам по собі факт перебування в лікарні не свідчить про відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності позивача. З наданих доказів не можливо встановити, що до позивача було застосовано фізичний чи психологічний тиск з боку іншої сторони чи з боку третьої особи, що вчинення правочину було проти справжньої волі позивача, а також наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Згідно із частиною 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Крім того, суд звертає увагу, що оспорювана розписка може бути лише доказом при вирішенні спору про стягнення суми боргу за договором позики, при вирішенні якого суд зобов`язаний надати оцінку вказаному доказу.

При розгляді даної справи не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження доводів позову та позивачем і його представником обрано неналежний спосіб захисту, як на їх думку, порушеного права.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, з відповідача не стягуються.

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання розписки недійсною - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий 10.09.1996 Ужгородським МВ УМВС в Закарпатській області РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_2 ,що діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної допомоги №173 від 12.05.2022, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність №21/459 від 27.05.2005.

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , виданий 01.01.1999 Ужгородським МВ УМВС в Закарпатській області, РНОКПП НОМЕР_4 .

Представник відповідача: Костяков Дмитро Володимирович, що діє на підставі ордеру про надання правничої (правової допомоги) Серії АО №1071563 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЗР №21/1512 від 05.07.2018.

Повний текст рішення складено 19.04.2023.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду І.О.Шепетко