Справа № 308/504/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кондора Р. Ю., Мацунича М. В.,

за участі секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Сочка Іван Іванович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2021 року, повний текст якого складено 18 травня 2021 року, ухвалене суддею Деметрадзем Т. Р.,

у с т а н о в и в:

У січні 2019 року Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Позов обґрунтовано тим, що 24 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (після зміни найменування 05.07.2018 - Департамент праці та соціального захисту населення цієї ж ради, а після перейменування в 11.01.2021 - Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради) з заявою про призначення їй соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї.

У розписці до заяви від 24.07.2017 відповідачкою зазначено, що вона перебуває на обліку в міському центрі зайнятості населення. Згідно з довідкою Ужгородського міського центру зайнятості від 14.07.2017, ОСОБА_1 зареєстрована як безробітна в цьому центрі зайнятості з 21.06.2017.

Зауважував позивач, що на підставі поданих відповідачкою документів було прийнято рішення про призначення їй державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, яким ОСОБА_1 призначено соціальну допомогу в розмірі 6 138,10 грн щомісячно на період з 01.07.2017 по 31.12.2017.

17 січня 2018 року відповідачка повторно звернулася з заявою про призначення їй соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, де вона теж у розписці до цієї заяви вказала, що не працює та як приватний підприємець не зареєстрована. Водночас нею також було надано довідку Ужгородського міського центру зайнятості від 29.01.2018 з якої вбачається, що вона була зареєстрована в Ужгородському МЦЗ як безробітна з 21.06.2017 та припинення такої реєстрації 28.08.2017.

У зв`язку з отриманням зазначеної інформації було прийнято рішення про припинення ОСОБА_1 виплати з 29.01.2018. При цьому через недотримання відповідачкою законодавства про зайнятість та припиненням її реєстрації як безробітної особи в центрі зайнятості, нею отримано надміру державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї у розмірі 24 192,06 гривень.

Наголошував позивач і те, що у заяві від 30.01.2018 ОСОБА_1 зобов`язалася повернути цю суму надміру виплачених їй коштів щомісячно до повного погашення заборгованості.

14 травня 2018 року на адресу ОСОБА_1 було надіслано листа за № 35.04-04/1363 з вимогою погасити суму надміру виплаченої їй державної соціальної допомоги. Однак вона добровільно ці кошти не повернула, що змушує звертатися до суду з цим позовом.

Посилаючись на наведені вище обставини позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь надміру виплаченої їй державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї у розмірі 24 192,06 грн, а також 1 921,00 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2021 року цей позов Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради суму надмірно виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 24 192,06 грн, а також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Сочка І.І., подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції належним чином не враховано за клопотанням її представника-адвоката Сочкою І.І. правових висновків Верховного Суду у подібних спірних правовідносинах щодо можливості виплати надмірно виплачених коштів лише за умови доведеності недобросовісних дій їх одержувача в розумінні вимог ст. 1215 ЦК України, де правильність виконання розрахунків (виплата коштів) і добросовісність їх набувача презюмуються.

Наголошувала, що з особової справи, заведеної на її ім`я як одержувачки державної соціальної допомоги, видно про не виконання міським центром зайнятості обов`язку щодо своєчасного інформування позивача не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, як це передбачено пунктом 27 «Порядку призначення і виплати державної допомоги малозабезпеченим сім`ям», в редакції постанови КМУ від 04.07.2017 за № 454. А відтак, вона жодних неправомірних дій щодо отримання спірних коштів не вчиняла, що свідчить про безпідставність і необґрунтованість пред`явленого до неї позову, в задоволенні якого слід відмовити.

Звертала увагу і на те, що з метою дотримання справедливого балансу між інтересами держави та нею як матір`ю шістьох дітей та не втручанням держави в її права, вважала, що у разі задоволення цього позову на неї буде покладено надмірний тягар.

З огляду на наведене просила оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні цього позову до неї відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 позивач Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради посилався на її надуманість та безпідставність, просив таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У судовому засіданні представник відповідачки (апелянтки) ОСОБА_1 - адвокат Сочка І.І. апеляційну скаргу підтримав із підстав наведених у ній, просив таку задовольнити, а оскаржене рішення суду скасувати та ухвали нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а тому його неявка, на думку колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника відповідачки, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що на підставі заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг від 24.07.2017 та декларації про доходи та майновий стан, ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на період з 01.07.2017 по 31.12.2017 (а.с.9-16, 18).

Відповідно до довідки Ужгородського міського центру зайнятості від 14.07.2017 року ОСОБА_1 із 21.06.2017 року перебувала на обліку в цьому центрі зайнятості як безробітна (а.с.17).

Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям регулюється постановою Кабінету Міністрів України 24.02.2003 № 250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям».

Абзацом четвертим пункту 25 цього Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється у разі припинення реєстрації як безробітної особи, яка включена до складу сім`ї, з причин, передбачених абзацами

сімнадцятим (крім припинення реєстрації у разі працевлаштування самостійно), дев`ятнадцятим - двадцять другим підпункту 1 і підпунктом 2 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 - з місяця, що настає за місяцем, в якому

припинено реєстрацію безробітного за інформацією центрів зайнятості.

Також судом установлено, що відповідачка 17 січня 2018 року повторно зверталася до Управління праці і соціального захисту населення Ужгородської міської ради з заявою про призначення їй усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг (а.с.22-25).

Водночас як видно з довідки Ужгородського міського центру зайнятості від 29.01.2018, то ОСОБА_1 ще з 28.08.2017 припинила перебувати на обліку як безробітна (а.с.21), у зв`язку з чим позивачем 29.01.2018 прийнято рішення про припинення їй виплати державної соціальної допомоги з 01.09.2017 (а.с.33) та листом за № 35.04-04/1.363 від 14.05.2018 зобов`язано відповідачку повернути надміру отриману державну соціальну допомогу в розмірі 24 642,06 грн (а.с.35), проте така вимога ОСОБА_1 залишена без реагування.

Згідно з розрахунком надміру виплачених та повернутих коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї по ОСОБА_1 від 21.12.2018, переплата останній з вересня 2017 року по грудень 2017 становить 25 042,06 грн, з яких відповідачкою в 2018 році добровільно погашено лише 850 грн та залишок неповернутих нею коштів становить 24 192,06 гривень (а.с.36).

Як слідує з заяви ОСОБА_1 від 30 січня 2018 року, адресованої начальнику Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, вона зобов`язалася повертати щомісячно до повного погашення надміру виплачених їй коштів у розмірі 25 042,06 гривень (а.с.34).

З огляду на наведене вище ОСОБА_1 визнала надміру виплачених їй коштів у сумі 25 042,06 грн, зобов`язалася їх повернути у повному розмірі, частково їх погасила (лише 850 грн) та своє зобов`язання щодо повернення решти коштів не виконала дотепер, а відтак непогашеною нею перед позивачем залишаються кошти в розмірі 24 192,06 гривень.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивач довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи, в тому числі через визнання і зобов`язання відповідачкою повернути ці спірні кошти повністю, та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань.

Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Сочка Іван Іванович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді