Номер провадження: 22-ц/813/3355/23
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року у складі судді Калініченко Л.В.,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання довіреності недійсною та витребування майна з чужого незаконного володіння, просив суд визнати недійсною довіреність, за реєстраційним №324; витребувати з незаконного володіння відповідача транспортний засіб марки «Land Rover Vogue», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , усунувши перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 право користування та розпорядженням майном.

В обґрунтування позову послався на те, що спірний транспортний засіб 05.12.2015 було зареєстровано за ОСОБА_1 . У 2016 році позивач зазначений транспортний засіб передав у тимчасове користування малознайомому чоловіку на ім`я ОСОБА_4 , яким з 2016 року по теперішній час транспортний засіб не повертався. В подальшому, позивач дізнався, що 16.03.2017 приватним нотаріусом Кобзар О.Ю., від його імені - ОСОБА_1 була видана і посвідчена довіреність на право розпоряджатися транспортним засобом автомобілем марки «Land Rover Range Rover Vogue», номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . Однак, як стверджує позивач, він зазначену довіреність не підписував, що стало підставою для звернення до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яку 30.03.2019 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001533. Також позивачеві стало відомо, що в подальшому належний йому транспортний засіб було перереєстровано та на момент звернення до суду перебуває у користуванні відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат з проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 10 090 гривень 67 копійок.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу адвоката та в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 109 600,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що 03.02.2022 (на стадії підготовчого провадження та більш ніж за два місяці до призначення справи до судового розгляду по суті) представник відповідача подала докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу разом з заявою про їх залучення, оформлену у відповідності до вимог ч.9 ст.83 ЦПК України. Проте, суд їх не дослідив та не надав їм правової оцінки, тобто поставився з надмірним формалізмом у трактуванні національного процесуального законодавства. Позивач не подавав заяву про зменшення судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 109 600,00грн, а тому, на думку апелянта, у суду були відсутні підстави для зменшення таких судових витрат.

Позивач, його представник та третя особа, в судове засідання 22.06.2023 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції відхиляючи клопотання відповідача про стягнення з позивача на його користь витрат на правничу допомогу виходив з того, що відповідачем у визначений судом строк, як і у період підготовчого провадження у справі, не було подано орієнтований розрахунок судових витрат.

Апеляційний погоджується в повній мірі з вказаним висновком суду та вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина друга статті 137 ЦПК України).

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини першої-третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Вбачається зі справи, що позов було прийнято до розгляду та призначено справу ухвалою від 13.07.2020. Відповідачу надано 15-денний строк з дня вручення даної ухвали на подання відзиву на позов.

03.02.2022 представником відповідача надано відзив на позов разом з заявою про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 109 600,00 грн., з додатками.

Заява відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу подана відповідачем до початку судових дебатів, водночас як вірно враховано судом, відповідач з часу відкриття провадження (13.07.2020) та до закінчення розгляду справи по суті приймав участь у суді, проте в підготовчому засіданні розрахунок витрат на правничу допомогу не надавав, лише у лютому 2022 року звернувся з заявою про стягнення судових витрат разом з додатками, подавши одночасно відзив. Водночас причини пропуску строку не вказав та підстав для його поновлення не зазначив. Суд позбавлений можливості самостійно встановлювати такі обставини.

Крім того, з наданих відповідачем доказів направлення позивачу вказаної заяви не вбачається, що останньому направлялася заява з розрахунком, отже з урахування його невчасного подання обмежується право позивача на подання заперечень та доведеність іншого розміру витрат.

Крім формальних міркувань, відповідачем інших доводів, які б впливали на обставини даної справи не зазначено.

Враховуючи, що законом надано суду право у випадку неподання попереднього розрахунку судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, з урахуванням принципу диспозитивності та виходячи з обставин даного спору, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 29.06.2023

Головуючий:

Судді: