Дата документу 07.07.2023 Справа № 2-832/08
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 2-832/08 Головуючий у 1 інстанції: Піскунова Н.А.
Провадження № 22-ц/807/1460/23
У Х В А Л А

07 липня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М.,

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зіменко Олени Володимирівни на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської сільської ради, треті особи: Вільнянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Дніпровської сільської ради, треті особи: Вільнянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2008 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,33 га, розташовану в с. Перун Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, 05 червня 2023 року ОСОБА_1 , яка не брала участі у зазначеній вище справі, через суд першої інстанції подала апеляційну скаргу.

За змістом апеляційної скарги представник апелянта заявляв клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із посиланням на ст.ст. 354, 358 ЦПК України (в чинній редакції). Клопотання мотивоване тим, що під час розгляду Вільнянським районним судом Запорізької області справи №314/1593/16 виникло питання щодо правомірності набуття права власності на земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Оскаржуване рішення було отримане представником апелянта 02 червня 2023 року, а тому він вважає, що строк на апеляційне оскарження вказаного рішення пропущено з поважних причин.

Підстави, вказані апелянтом у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження були визнані неповажними, тому відповідно до положень ч. 3 ст. 357 ЦПК України ухвалою Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зіменко О.В. на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2008 року у цій справі було залишено без руху. Надано апелянту строк для надання до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій необхідно було вказати інші підстави для поновлення пропущеного строку з наданням доказів неможливості вчинення відповідної процесуальної дії з поважних підстав.

Копія ухвали Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2023 року про залишення без руху апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зіменко О.В. на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2008 рокуу цій справі була направлена рекомендованим листом з повідомленням та отримана скаржником 22 червня 2023 року.

На виконання ухвали Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2023 року, представник апелянта направив до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, скаржник вказав, що дійсно у 2019 році отримала копію оскаржуваного рішення. Однак через хворобу ОСОБА_1 не мала змоги визначити свою правову позицію, як клієнт із адвокатом. Окрім цього, з березня 2020 року було установлено карантин на усій території України, а з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Всі ці причини за тривалістю часу накладалися одна на одну та об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 у реалізації її права на доступ до правосуддя.

Однак вищенаведені обставини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не можуть бути визнані апеляційним судом поважними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування державного акта, після чого останньою було отримано копію оскаржуваного рішення суду.

З наданих копій медичних документів встановлено, що:

-05 листопада 2019 року, 04 грудня 2019 року, 09 грудня 2019 року, 27 липня 2020 року апелянт зверталась до сімейного лікаря за скаргами на головні болі та болі в тілі, здавала аналізи;

-12 жовтня 2021 року, 13 жовтня 2021 року проходила обстеження у лікаря-травматолога, з 25 жовтня по 05 листопада 2021 року перебувала на лікуванні у стаціонарі травматолого-ортопедичного відділення КНП «Міська лікарня №9» у зв`язку з проведеною операцією на правому кульшовому суглобі.

Однак, із досліджених копій медичних документів не вбачається, що після отримання копії оскаржуваного рішення суду ОСОБА_1 знаходилась на постійному безперервному лікуванні, яке б об`єктивно перешкоджало вчинити процесуальні дії щодо оскарження судового рішення, тому зазначену причину пропуску строку на апеляційне оскарження не можна вважати поважною.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження через введення карантинних обмежень апеляційний суд зазначає наступне.

У заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження представник ОСОБА_1 адвокат Зіменко О.В. посилається на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) Розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон від 18 червня 2020 року № 731-ІХ) пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Представник апелянта вказав, що відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Тобто зазначений строк закінчився 06 серпня 2020 року.

Так, отримавши копію рішення суду першої інстанції навесні 2019 року ОСОБА_1 не скористалася правом звернення до суду із апеляційною скаргою у строк, встановлений статтею ч. 1 ст. 294 ЦПК України в редакції від 16.06.2007, що діяла на час ухвалення рішення.

Сам факт існування певних карантинних обмежень не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду, якщо такі обмеження об`єктивно не перешкоджали реалізувати своє право на звернення до суду у строки встановлені процесуальним законодавством України.

Отже, сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 січня 2022 року по справі № 370/522/16-ц, провадження № 61-12678св21.

При цьому, у період дії карантинних заходів судами забезпечено для учасників справи процесуальну можливість доступу до суду, в тому числі шляхом надіслання необхідних процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи, як засобами поштового, так і електронного зв`язку.

Таким чином, саме посилання на існування карантину та запроваджених у зв`язку із цим обмежень, без аргументованих та обґрунтованих доказів, не може вважатись поважною причиною пропуску строку для оскарження судового рішення, а скаржником та його представником на підтвердження своїх доводів не надано належних доказів поважності причин такого пропуску.

Щодо посилання представника апелянта на рекомендації Ради Суддів України про продовження різного роду строків до закінчення воєнного стану колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Наведене узгоджується з позицією Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду наведеною в ухвалі від 21 липня 2022 року у справі № 127/2897/13-ц.

Тому вказана представником апелянта причина пропуску строку на апеляційне оскарження також не є поважною.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Як передбачено ч. 3,4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав тривалої хвороби, запровадженням карантину на території України та введенням воєнного стану без наявності будь-яких об`єктивних причин, які б перешкодили зверненню до суду з апеляційною скаргою на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2008 року, є неприйнятними.

Отже, інші підстави, наведені в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, поданій на виконання ухвали Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2023 року, визнаються апеляційним судом неповажними.

Згідно з ч. 4 ст. 358 ЦПК України копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи в порядку, визначеному статтею 272 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ч. 4 ст. 357, ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зіменко Олени Володимирівни на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської сільської ради, треті особи: Вільнянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова